stans, der indeholdt 
Mængde vulkansk Glas. 
Disse Klumper var temmelig faste, men 
tillige meget sprøde og kunde med Lethed bry- 
des istykker; de havde en meget ubetydelig Vægt 
og flød (i tørret Tilstand) paa Vandet ligesom 
Pimpsten. Den indvendige røde Substans var 
at føle paa som meget fint Mel og smulrede let 
hen ved Berøring. 
Paa Grund af sin ujævne Form og ube- 
tydelige Vægt havde disse Klumper ved det 
første Øiekast megen Lighed med Pimpsten, 
men den nærmere Undersøgelse viste, at de for- 
øvrigt var meget forskjellige fra disse. Intet 
sammenhængende Kiselskelet kunde paavises, og 
hvad der ved første Blik kunde antages for 
Blærerum, befandtes ved Eftersyn kun at være 
Huller efter Annelider, der isærdeleshed paa 
Overfladen havde gravet sig talrige Gange. Den 
indre røde Substans bestod vistnok for en Del 
af amorft, vulkansk Glas, men dette forekom 1 
friske Splinter eller Stykker af et lignende Ud- 
seende, som det af Vulkanerne udkastede Pimp- 
stenspulver. 
Jeg er dog tilbøielig til indtil videre at 
fastholde den Tanke, at disse Klumper kan have 
sin Oprindelse fra Pimpsten, der har gjennem- 
gaaet betydelige Forandringer paa Havbunden, 
hvor de har virket som et Filtrum for det gjen- 
nemstrømmende Vand. Det kan muligens tjene 
til Oplysning om denne Vandets Bevægelse paa 
Havbunden, at alle Furer eller Revner i de oven- 
nævnte Klumper var delvis fyldte med Skaller 
af Globigeriner. 
Foruden disse Klumper optoges paa samme 
Sted ogsaa andre, der var mindre end hine og 
forøvrigt af et ganske forskjelligt Udseende. 
Nogle af disse bestod af en hvid Substans, der 
havde megen Lighed med Kaolin. En mikro- 
skopisk Undersøgelse viste, at den indeholdt en 
Mængde Kiselskaller af Diatomeer. 
Andre havde Form af flade Stykker og 
bestod af et mørkegrønt, fint Ler med enkelte 
gulhvide Baand. Den fjerde og sidste Slags 
var dannet af en fin og fast, gulbvid Substans, 
der i Udseende nærmest kunde sammenlignes 
med haard, hvid Ost. I de to sidstnævnte Ar- 
ter opdagede jeg under Mikroskopet nogle en- 
kelte Diatomeer og blot faa Splinter af vulkansk 
Glas. 
Det synes altsaa, som om vi her paa en af 
Expeditionens sydligste Stationer hår fundet Dan- 
nelser af lignende Art som de, der omtales af 
John Murray i *Reports from the Challenger** 
Ved denne Expedition optoges nemlig fra 
Havbunden en Mængde Klumper og Khnoller, 
hvoraf enkelte ifølge Beskrivelsen maa være af 
en lignende Art som de ovennævnte fra Station 
40. Den betydelige Udfældning af Manganox- 
yder, der ved samme Anledning blev paavist i 
en temmelig betydelig 
183 
"skulde findes 1 Søvandet. 
Havbundens Afleringer, synes derimod ikke at 
have noget Sidestykke i det europæiske Nordhav. 
De Bundprøver, der blot bestaar af Bilocu- 
linler, er i Almindelighed helt igjennem ensartede 
med Hensyn til Udseende, og Foraminifererne: 
Skaller er saa jevnt fordelte i Lermassen, at et- 
hvert Stykke af denne omtrent viser den samme 
Kalkgehalt. Paa enkelte Steder forekommer dog 
i selve Biloculinleret en Lagdannelse, der giver sig 
tilkjende derved, at Bundprøvens øverste Del be- 
staar af et brunt, fint Ler uden Kalkskaller, 
medens der under dette findes et porøst Ler 
med en Mængde Foraminiferer. Denne Lag- 
dannelse er af en lignende Art som den, man 
erholder ved at slemme Biloculinleret ud i Vand 
og derpaa lade det afsætte sig. —Ved denne 
Operation synker alle Kalkskaller tilligemed an- 
dre grovere Partikler tilbunds, medens man øverst 
faar et fint kalkfattigt Ler. Det synes rimeligt 
at antage, at en lignende Bundfælding allerede 
kan foregaa i Havet og bidrage til den oven- 
omtalte Lagdannelse, men isaafald maa man 
fristes til at spørge, hvorfor den ikke altid fore- 
kommer i Biloculinleret. 
Vi mangler for Øieblikket Forudsætninger 
til at kunne besvare dette Spørgsmaal, thi her- 
til kræves Kundskab om forskjellige Forhold, der 
endnu er os fuldkommen ubekjendte. Vi har 
saaledes ingen Erfaring om de kvantitative og 
temporære Betingelser, der er givne for Globi- 
gerinernes Afleiring paa Havbunden. Ligesaa- 
lidt kan vi af de i Bundprøverne fundne Skaller 
af ikke-pelagiske Foraminiferer slutte os til, 
hvor stærkt de levende Dyr har været repræ- 
senterede i Slammet, eller hvorlænge de døde 
Dyrs Skaller vil opbevares paa Havbunden — 
tvende Spørgsmaal, der vel maa have sin Be- 
tydning for Slammets mekaniske Afleiring. Det 
er dog rimeligt at antage, at lang Tid kræves, 
for at Søvandet skal kunne opløse disse Kalk- 
skaller. Vi ved af tidligere Forsøg, at de paa 
Grund af sin Gehalt paa organiske Stoffe ikke 
forholder sig som ren kulsur Kalk ligeoverfor 
Opløsningsmidler, men at de angribes langt van- 
skeligere. Man har fremsat den Paastand, at 
den kulsure Kalk lettere opløses i Dybet paa 
Grund af den større Mængde Kulsyre, som her 
Hr. Tornøes Undersø- 
gelser: over Kulsyremængden 1 det af den norske 
Expedition beseilede Hav modbeviser imidlertid 
denne Antagelse. Han har fundet, at Søvandet 
overalt reagerer alkalisk og altsaa ikke kan inde- 
holde nogen fri, men blot normalt- og surbunden 
Kulsyre; Mængden af denne er imidlertid paa 
Dybet omtrent den samme som ved Overfladen. 
Søvandets opløsende Evne ligeoverfor den kulsure 
Kalk skyldes altsaa ikke dets Gehalt paa fri 
Kulsyre. 
Den ovennævnte Lagdannelse i. Biloculin- 
leret kan ogsaa tænkes fremkommet ved en 
