188 
meget være her sagt, at Afasi ogsaa fremkom- 
mer ved Sygdomsprocesser paa et vel begrænd- 
set Sted i den store Hjernes venstre Hemisfære, 
omtrent svarende til det Sted, hvor den frem- 
bringes ved Strygning af Hovedhuden; ligeledes 
ved man, at den store Hjernes Sidepartier staar 
i Forbindelse med Bevægelserne af den anden 
Sides Extremiteter. Hvorvidt disse lagttagelser 
kan bidrage til at komme paa Spor efter Hyp- 
notismens Væsen, faar Fremtiden vise. 
De hidtil betragtede Fænomener har saa- 
godtsom alle tilhørt den motoriske Sfære; un- 
dertiden optræder der dog ogsaa Fænomener 
Un- 
der den ensidige Hypnose taber den lammede 
fra Sandseorganerne, specielt fra Øjet. 
Sides Øje ikke blot sin Bevægelighed, men og- 
saa sin Farvesands, og det paa forskjellig Maade 
hos de forskjellige Individer; thi medens enkelte 
fuldstændigt taber Evnen til at adskille Farver 
og ser Alting graat 1 graat, er der andre, som 
ved at betragte en Farve først ser den graa og 
derpaa gjennemløbende en hel Skala af Nuancer, 
før den omsider fæster sig; hos atter, andre er 
Forholdet netop det omvendte heraf. Farveblind- 
heden kommer og forsvinder med Lamheden. 
Hvad er nu den hypnotiske Tilstands Væsen? 
De fleste af de beskrevne lagttagelser tyder paa 
en Ophævelse af den normalt stedfindende Re- 
flexhæmning; men en nærmere Redegjørelse for 
Detaljerue ved denne Forklaring fører nødven- 
digvis ind paa Hypothesernes Gebet, og dertil 
Det, 
som vi hidtil ved om Hypnotismen, er, hvor 'n- 
er nærværende Sted neppe det rette. 
teressant det end kan være som en ny Side 
af det menneskelige Nerveliv, dog i Grunden 
saa lidet og staar i saa liden Sammenhæng med 
vore tidligere Kundskaber paa disse Felter, at 
vi faar finde os i at overlade Fremtiden den 
Opgave at granske disse Fænomener nærmere. 
Prof. 
tør 
Og: denne Opgave er i gode Hænder; 
Heidenhain 
haabe, med lige saa meget Held, 
fortsætter Undersøgelserne, vi 
som han har 
begyndt. 
Jordæblet (Helianthus tuberosus. L.) 
Dr. F. UC. Schubeler. 
* 
Jordæblet kjender man ikke i vild Tilstand 
og med fuld Vished ved man heller ikke fra 
hvilket Land denne Væxt først er udgaaet; kun 
saa meget er vist, at den er kommen fra Ame- 
rika. Linné siger først (Hortus Cliffortianus), 
at den er fra Canada, men senere (Species plan- 
tarum), at den hører hjemme i Brasilien og 
dette Land vil man ogsaa finde nævnt i de 
fleste, især engelske Bøger som Plantens Hjem; 
men begge disse Opgaver ere lige usandsynlige 
og Humboldt har ikke fundet Jordæblet, vildt 
eller dyrket, hverken i Syd- eller Central Ame- 
rika. Alph. De Candolle synes at være mest 
tilbøielig til at søge dets Hjem i Peru.)) Ende- 
lig nævner Linné ogsaa Nord Amerika som 
denne Plantes Hjemsted.*) Det er maaske mu- 
ligt, at den oprindelige Stamform til det nu 
dyrkede Jordæble er at søge i en paa flere 
Steder i Nord Amerika vildtvoxende Art, som 
kaldes Helianthus doronicoides, Lam.) 
Rimeligvis er Jordæblet kommet til Eu- 
ropa omtrent i Midten af det 16de Aarhundrede, 
og kort Tid efter er det beskrevet af Hollæn- 
derne Rembert Dodoéns eller Dodonæus 
(1563) og Matthias Lobel (1576) under Navn 
af Chrysanthemum peruvianum og Flos 
solis peruvianus. I Begyndelsen af det 17de 
Aarhundrede (1616) blev det dyrket i den far- 
Navn af Aster 
peruanus tuberosus, og paa samme Tid 
(1617) har det ogsaa været kjendt i England.*) 
Den danske Læge og Botaniker Simon Paulli 
har kjendt Jordæblet, som han kalder *Jord- 
Artiskocke-Rødder eller Helianthemum indicum 
nesiske Have i Rom under 
tuberosum, det er den indianske Soelhvirfwel 
med knuddervorne Rødder*, men det lader ikke 
til, at det paa hans Tid er blevet dyrket i Dan- 
mark.9) I Sverige har Jordæblet været kjendt 
1) A. De Candolle. Géographie botanique raison- 
née. Paris & Genéve. 1855, T. 2. Pag. 824. 
?) Amoenitates academicæ. Vol. V. (1763) Pag. 191. 
3) Silliman's American Journal of Science and 
Arts. Vol. XTIT. 1877. Pag. 348, 
* Henry Phillips. History of cultivated Vege- 
tables. London. 1822. Vol. I Pag. 295. 
?) Simon Paulli. Flora Danica. Kjøbenhafn. 1648. 
Pag. 243. 
pr. 
