26 
Tusinder 
af nye Arter er opdaget i alle Have og 1 alle 
Havdyb, og de er enten blevet eller vi! blive 
beskrevet af Specialister i alle Verdens Lande. 
Der synes ikke at være nogen Del af Hav- 
bunden saa dyb, saa mørk, saa stille, eller hvor 
andet Omraade af Ocean-Forskningen. 
Trykket er saa stort, at det har kunnet sætte - 
nogen Skranke for Indtrængningen af Livet i 
nogle af dets mange Former. Endog i de 
største Dyb er alle de store Afdelinger af Dyre- 
riget repræsenterede. 
Uagtet ingen nye Hovedformer for Organis- 
merne er opdagede fra det dybe Hav, er dog 
de særegne Tillempninger, som Dyrene har gjen- 
nemgaaet for at blive skikkede for Livet i de 
store Dyb, interessante og mærkværdige nok; 
nogle Fiskes og Krebsdyrs Øine er svundne ind 
eller er ganske forsvundne, medens de hos andre 
har opnaaet en forbausende Størrelse. Mange 
Dybsødyr udsender et Fosforlys, og nogle har 
særegne Organer til at udsende et saadant, som 
lader til at spille en stor Rolle. 
Noget af det mest paafaldende ved Dyb- 
sødyrene er deres umaadelige Udbredelse, idet 
de samme Arter findes i alle de større Ocean- 
Bassiner. I I km. Dybde kan man trække op 
samme Slags Dyr ved Skotlands Kyst og ved 
Australien.  Grunden bertil er naturligvis den, 
at Livsbetingelserne er hverandre saa lige, naar 
man kommer dybere end | Kilometer. Man 
vil kanske indvende, at naar alt kommer 
til alt, saa kan de faa hundrede Skrabninger 
med vore smaa Trawls og Bundskrabere kun 
skaffe os et meget ufuldstændigt Kjendskab til 
Tingenes Tilstand paa de Millioner af Kvadrat- 
kilometer, der er bedækkede af Qceanet, men 
hertil kan med fuld Føie svares, at da de samme 
Dyr og Organismer viser sig atter og atter 
med liden Forandring, har vi udentvil allerede 
nu temmelig god Kjendskab til Livet paa Hav- 
bunden. : 
vrimlende 
Blandt Havets Dyreverden er 
det nu især de Arter, der afsondrer Kalk til 
sine Skal og Skeletter, som vi maa blive opmærk- 
somme paa, baade paa Grund af deres store 
Antal og den Rolle, deres Levninger spiller ved 
Dannelsen af Bundfald. Disse Arter trives især 
i defvarmeste og salteste Vande. Paa en Kva- 
dratkiiometer af Ækvatorvand 600 Fod (190 m.) 
dybt antages det, at der er over 6000 kg. kulsur 
Kalk i Form af Skal, som hører til omtrent 
30 Arter af Kalk-Alger, Foraminiferer, Ptero- 
poder og Heteropoder*). Naar disse Havfladens 
Organismer dør og synker tilbunds, dannes de 
Bundfald, som er kjendte under Navn af Globi- 
gerina-Ler.- Naar de synker, fører de, ligesom 
*%) Forammifererne hører til Dyrerigets allerlaveste 
Former, Protozoerne. Pteropoder (Vingesneglene) 
og Heteropoder (Kjølsneglene) danner to smaa 
Ordener inden Sneglenes Klasse. 
andre lignende Organismer, ned med sig noget 
af sin organiske Cellevæv, som, da den ikke saa 
hurtig opløses i det kolde Vand i Dybet, udgjør 
Hovednæringsmidlet for Dyrene der; den Klo- 
rofyl, som Prof. Hartley har opdaget i nogle 
Bundfald, hidrører sandsynligvis fra Kiselalger, 
som er faldne ned til Bunden paa denne Maade. 
Men det er en mærkværdig Kjendsgjer- 
ning, at disse Foraminiferers og Pteropoders 
Skal ikke findes paa Bunden overalt der, hvor 
de i mængdevis lever oppe ved Overfladen. Un- 
der det varme Ækvatorvand findes de 1 større 
Dybder end andensteds, men der er blot Spor 
af dem paa de allerstørste Dyb, uagtet de i 
nærliggende Strøg, hvor ellers Omstændighederne 
er de samme, men hvor Dybden er mindre end 
5 km., kan udgjøre 75 ja endog 90 pCt. af 
Bundfaldet. Grunden hertil er, at Søvand og 
især Søvand, som indeholder fri Kulsyre, har 
den Evne at kunne opløse de kridtholdige Skal- 
ler, idet de overføres til dobbelt kulsure Salte. 
Dette finder nu Sted, idet Skallerne synker 
tilbunds. Hvor der ikke er langt til Bunden, 
vil det blot være de tyndeste Skal, som opløses 
paa denne Maade; men paa de største Dyb vil 
ogsaa de tykke Skal opløses, paa Grund af den 
længere Strækning, de har at falde igjennem, 
saaledes at Bundfaldet neppe vil indeholde mere 
end 1—2 pCt. af dem. Det er muligt, at denne 
Skallenes Opløsning gaar noget hurtigere for sig 
i de dybeste Vande paa Grund af det store 
Tryk. 
Paa de dybeste Steder af de store Ver- 
denshave, hvor de kulsure Kalkskal enten ganske 
eller delvis savnes, findes de særegne Dybvands- 
Lerarter, hvis Oprindelse har været saa omstridt. 
De bestaar fornemmelig af et fint Støv, som 
hidrører fra opsmuldrede vulkanske Stenarter, 
især vel fra Pimpsten og vulkansk Aske. Sam- 
menblandet med disse er Tusinder af Haitænder. 
Nogle af disse er meget store og har øiensynlig 
tilhørt uddøde Arter.  Endvidere forekommer en 
Mængde Øreben og nogle faa andre Ben af 
Hvaler; nogle af disse hører sandsynligvis ogsaa 
til uddøde Arter. Disse organiske Fragmenter 
er som oftest i stærk 'Opløsningstilstand og 
sammeénkittede ved klumpformede Masser af 
Manganforbindelser, som er sekundære Produkter, 
der hidrører fra de vulkanske Produkters Opløs- 
ning. Fremdeles har vi paa nogle Steder at 
mærke talrige Zeolit-Mineraler (vandholdige Sili- 
kater), dannede i Leret; disse er ogsaa sekun- 
dære Produkter. Fndelig er der utallige bitte 
smaa Kugler af gedigent Jern og andre sjeldne 
Substanser, bedækkede med et sort Oxyd-Lag. 
Disse maa antages at være af kosmisk Oprin- 
delse — sandsynligvis er det Støvet af Meteor- 
stene. Kvarts, der er meget almindeligt nær 
Fastlandene, findes næsten ikke i de store Dybs 
Bundfald. Leret sammendynges saa langsomt, at 
