vi flere Steder finder Levninger af tertiære 
Dyrearter liggende paa Bunden tæt ved Lev- 
ninger af saadanne Arter, som findes 1 vore Dage. 
Ganske anderledes er det i den Del af Havet, 
som grænser til Fastlandene. Næsten alt, hvad der 
føres ned til Qceanet af de rindende Vande, 
afsættes 1 denne Region, hvor der hersker me- 
gen Forskjel med Hensyn til Lys, Temperatur, 
Bevægelse og biologiske Forhold. Denne Region 
strækker sig fra Søkysten antagelig til en Dybde 
af 5—6 km., og udad horisontalt fra 100—500 
km., og indbefatter alle delvis indelukkede Hav- 
strækninger, som Nordsøen, Middelhavet, det 
Kariske Hav og flere. Dens øvre Rand eller 
Fastlandsranden er tydelig betegnet ved Kyst- 
linjen, som forresten uafladelig forandres af 
Brændinger, Flod og Ebbe. Denne Regions 
nedre Grænse er mindre tydelig udpræget, 
den gaar nemlig umærkelig over 1 de store 
Dyb og ender der, hvor Mineralpartikler fra de 
tilgrænsende Fastlande ikke længere findes i 
Bundfaldet. — Paa OQverfladen skifter Vandets 
Temperatur mellem 279 i Ækvator og 29 å 
Polarregionerne, og ligesaa stor Forskjel er der 
paa Temperaturen mellem Overtladevandet under 
Ækvator og de dybere iskolde Dele. Planter og 
Dyr trives udmærket tæt ved Kysten; Dyr er 
der forholdsvis mange af lige ned til denne 
Regions laveste Grænser. Her finder vi nu un- 
der Dannelse Bundfald, som vil blive til saa- 
danne Fjeldarter, som de, der udgjør Hoved- 
delen af Fastlandets: Skifer, Sandsten, Mergel, 
Grønsand og Kalk. 
Hensigten med dette korte Overblik over 
de nyeste oceanografiske Undersøgelser har været 
at vise vore Læsere, hvor vigtigt det omhand- 
lede lagttagelsestelt er, thi enhver Gren af 
Naturvidenskaben er bleven beriget ved disse 
Studier. 
Fosser i Isbræer. 
Om Sommeren, naår Isbræerne er i stærk 
Smeltning, opstaar der ofte Bække og Elve paa 
deres Overflade. Dannes der tvers over Strøm- 
men en af dei Isbræerne saa hyppige Sprækker, 
flyder Vandet først hen over den, men snart ud- 
vides den, saa Vandet kan tage Veien ned igjen- 
nem Isen. Der fremkommer en Fos, fra hvil- 
ken Lyden kan høres som en During 1 lang Af- 
stand. 
danne Isbræfosser i Schweiz for Gletschermöller. 
Paa Grund af Lyden kalder man saa- 
Vor Tegning (Pag. 25) viser en saadan fra den 
store Schweizer-Bræ ,Ishavet*, mer de glace. 
Endnu større Fosser har Nordenskiøld og Dan- 
27 
skeren Kornerup beskrevet fra sine dristige Van- 
dringer i det Indre af Grønlands Isørken. 
Man har et mærkeligt Vidnesbyrd om, at 
der har været Fosser ogsaa i de mægtige Ismas- 
ser, som under Isperioden var udbredte sammen- 
hængende over Skandinavien, Nordtyskland, Fin- 
Dette Vidnesbyrd 
er en hel Del Jettegryder, som ligger saaledes 
til, f. Eks. paa isolerede Høider, at de ikke kan 
land og Østersøprovinserne. 
være dannede af noget Slags almindeligt strøm- 
Det 
som om de Vandfald, der har frembragt dem, 
Om disse sJette- 
dannede i 
det, 
Schweiz fandt 
Art 
store 
mende Vand. ser ved første Øiekast ud, 
var komne ned fra Luften. 
gryder maa man antage, at de er 
Istiden 
at man for et Par Aar siden 1 
ved Isbræfosser. Interessant var 
en nydannet dJettegryde af den omtalte 
Det 
indtil for 
under en Isbræ. var under den 
nylig bemærkedes hos 
Fjeldet 
disse blev lagt bar og fremviste en smuk Jette- 
18, d85 
Aftagen, der 
Alpernes Gletscher, at under en af 
gryde. 
Bygaalen. (Tylenchus hordei, Schøyen). 
Oppe i Lom har man siden lang "Tid 
tilbage været plaget af en slem Sygdom paa 
Bygget, bestaaende deri, at der paa Rødderne 
af samme danner sig en hel Del knollelignende 
Galudvækster, 1 Regelen af et krogformigt 
Udseende, hvorfor ogsaa Sygdommen er almin- 
delig kjendt deroppe under Navnet ,Krok.* 
Dette har tilfølge, at Bygplanterne 1 større eller 
mindre Udstrækning visner og dør ud uden at 
sætte Korn, og den derved foraarsagede Skade 
paa Bygavlingen er ganske anselig. Denne 
Sygdom, der ikke tidligere har været nærmere 
videnskabelig undersøgt, men været antaget for 
at skrive sig fra et eller andet Insekt, har Hr. 
Konservator Schøyen 1 afvigte Sommer paa 
en Reise gjennem Lom paa Stedet studeret 
nærmere og derved fundet, at den bevirkes af 
en hidtil ubeskrevet, mikroskopisk liden Rundorm 
af Anguillulidernes Familie, tilhørende Slægten 
Tylenchus. * Resultatet af sine Undersøgelser 
har han meddelt i en Afhandling*), hvoraf 
nedenstaaende er Uddrag. 
*) W. M. Sehøyen: Bygaalen (Tylenchus hordei, 
n. sp.), en ny, for Bygget skadelig Planteparasit 
blandt Rundormene. (Chrå. Vid. Selsk. Forh. 
1885 Nr. 22) 16 pp. med 1 lithogr. Planche, der 
bringer Tegninger af Dyret i dets forskjellige 
Udviklingsstadier. 
