Stene i Farvandet. Et Stykke gik det taalelig 
paa denne Maade, men Vinden øgede med stor 
Hurtighed, saa vi kun kom yderst langsomt 
frem. Vinden var egentlig sydlig, altsaa Fra- 
landsvind, og da vi holdt klods under Landet, 
- som var baade høit og steilt, skulde man tro, 
at vi vilde havt det mageligt, men de stedlige 
Forholde var saadanne, at under Fjeldvæggen 
blæste det langs Land. I de trange og dybe 
Dale, som kommer fra det Indre, pressedes 
Vinden sammen, og idet den slipper ud af den 
trange Dalaabning, breder den sig vifteformig 
ud til begge Sider og løber langs de bratte 
Kyster, søndenfor Dalen imod os, nordenfor igjen 
med os.  Yderst møisommelig slæbte vi os fremad, 
og da Vindens Styrke tilslut voksede til Storm, 
maatte Kamleikerne frem, da Bølgetoppene pi- 
skedes til Støvregn, som drev ned paa os og 
gjennemblødte baade os og den hele Ladning 
Hertil kom Skodden og Farvandets Vanskelig- 
heder, idet vi formelig maatte føle os frem, 
et Arbeide, der i det forrygende Veir baade 
tog Tid og var møiefuldt. Især maatte jeg 
beundre Maltsoff, som hele Veien vandrede foran 
Baadens Baug, mangen Gang i Vand til over 
Livet, men ufortrøden og ubekymret om Stormen, 
som piskede ham det salte Vand i Ansigtet. 
Jeg kunde ikke andet end love at skjænke 
ham en Dram ved Fremkomsten, og da det øvrige 
Mandskab naturligvis antog dette at sgjælde og- 
saa sig, tog de ivrigere og modigere fat. Men 
det blev værre og værre! Ebben løb ud, og 
Renden grundede op; det vældige Ocean 1 sin 
Vrede brød ind over Revet; Stormen voksede, 
og en stærk Regn begyndte; værst af alt, Mør- 
ket faldt paa! Det gjaldt kun om at slippe 
rundt det næste Næs, saa vilde vi 
Komandor, Stedet, hvor Bering strandede og 
døde, men vi maatte give tabt; umuligt er 
umuligt. Vi var paa en aaben Strand uden Ly 
og Læ, men intet hjalp, vi maatte forsøge paa 
at lande der og vente paa Dagen og Lyset, 
om det ikke da skulde lette saapas, at vi kunde 
komme rundt. Vi fik nu nok med at losse 
Baaden og hale den op paa Stranden, medens 
en Mand blev sendt efter Vand og en anden 
sattes til at gjøre op Ild, om det vilde lykkes 
ham. Det er mig endnu et Under, hvorledes 
han fik op et blussende Baal af den vaade 
Drivved i den drivende Regn, medens Stormen 
hylede. Stranden var her nogle hundrede Meter 
bred, og et Stykke fra Søen bevokset med langt 
vaadt Græs, som fyldte nogle svage Fordybninger, 
der løb parallel med Kysten; i en af disse 
besluttede vi at skjule os og Baaden. I Læ 
af denne blev nu vor ,Palatka* redet, skjønt 
hvert Vindstød truede med at rive det skrøbe- 
lige Ly overende. Vaade og forkomne krøb vi 
ind under det gamle Seil. Aa, men hvor her- 
lig surrede ikke Samovaren! Jeg forstaar nu 
være 1 
35 
godt den Kjærlighed, hvormed Russeren hænger 
ved denne Trøster, og hvor uundværlig den er 
I et Land som dette. Teen virkede adskillig 
oplivende, men jeg tilstaar, at jeg var træt og 
mødig, da jeg, efter at have gjort et Forsøg 
paa at klore ned nogle Ord i Dagbogen, lukkede 
den sammen Kl. 11. 
Jeg springer over den 28de, for den gik 
væsentlig hen med at olje Geværerne og at 
flytte Sagerne omkring i ,Teltet*. Morgenen 
var nemlig vel saa slet som Natten. Vinden 
ruskede værre end nogensinde i det møre Lærred, 
og Dryp, Dryp, Dryp! lød det fra alle Kanter. 
Men værre end os Mennesker gaar det -under 
saadanne Qmstændigheder de indsamlede Natu- 
ralier. En vaad Naturforsker med vaade Sam- 
linger — at sige, naar det ikke er Spiritus- 
sager! — er en sand Ynk. Værst er det dog 
næsten, at det ubændige Veir gjorde enhver 
udendørs Beskjæftigelse umulig. Absolut intet 
at gjøre uden at vogte paa at flytte Kasser og 
Pakker fra Sted til Sted for at faa dem mindst 
mulig vaade, det var alt, hvad der var at 
udrette. Skodden tillader en ikke at se hun- 
drede Meter omkring; Regnen væder gjennem 
Kamleike og Oljeklæder; og Vindstødene er 
stundom saa voldsomme, at det ofte er vanske- 
ligt at staa opreist, umuligt at gaa. Tiltrods 
herfor krøb jeg dog ved Lavvande ned til Fjæren 
for at gjøre et Forsøg paa at indsamle Inver- 
tebrater og Fiske, men til aldeles ingen Nytte, 
for det var som om heller ikke Havets Beboere 
vovede sig ud afdøre, og kun de almindeligste 
Strandsnegler, f. Eks. futtorima sitkana, som - 
bærer sine Huse med sig paa Ryggen, var at 
opdage. Saa tomhændet havde jeg aldrig vendt 
tilbage fra nogen Ekspedition. Ud paa Kvelden 
stilnede Vinden noget, og Tilværelsen blev en 
Smule udholdeligere.  Barometret steg en halv 
Millimeter, og store Planer forberededes for 
Morgendagen. å 
: Men Morgenen holdt ikke, hvad Aftenen 
lovede. Barometret var igjen faldende, og Regn 
og Taage som før. Først toges Geværerne frem 
for at eftersees. Det var vor sidste Omsorg 
den foregaaende Kveld, da vi oljede dem or- 
dentlig ind, men om Morgenen var de igjen 
rustede. Og saaledes var det med hele vort 
øvrige Habengut. Halve Formiddagen gik da. 
med at pudse og gjøre rent, men da det noget 
senere begyndte at klarne lidt op, gik jeg langs 
Stranden til Komandor for at se mig om og 
samle Smaadyr. Af saadanne gjenfandt jeg den 
samme Årt Strandlopper, som ved Tolstoj Mys, 
men 1 gjennemgaaende meget mindre Eksem- 
plarer, og i stor Mængde hoppende yderst livlig 
omkring paa Stranden, saaledes visende en Op- 
førsel høist forskjellig fra hines, som jeg fandt 
nedgravede 1 Sandet. To andre Arter 
Krustaceer laa i Mængde døde paa 
smaa 
Stranden, 
