havde opgivet at naa sit Hjem i dette Aar. 
Selv de, der havde givet bestemt Løfte om 
Følgeskab, tilkjendegav nu, at de havde be- 
sluttet at overvintre paa den sidste Boplads, 
Umevik, paa denne Side den farlige Kyst. 
De havde aabenbart gjort sig Haab om, at det 
skulde lykkes dem at overtale vore Reisende, 
som ved sin Varebeholdning havde en stor Til- 
trækningskraft, til at gjøre det samme. Men 
Holm stod fast ved sin Beslutning og erklærede, 
at han i Nødsfald ganske kunde undvære deres 
Hjælp, medens han dog tillige endnu engang 
benyttede en given Leilighed til at udfolde sine 
Skatte, — dette hjalp omsider 1 det yderste 
Øieblik.  Udsigten til at kunne faa et Skyde- 
vaaben i Belønning var den Fristelse, som en 
anseet Fanger og Baadeier, Ilinguaki, ikke 
kunde modstaa. Han meldte sig Dagen efter som 
Reisefælle og Veiviser, og dermed var Expedi- 
tionens Fremgang foreløbig sikret. Den naaede 
da, om end ikke uden Besvær, Dannebrogsøen, 
og fandt den Varde, som Graah havde reist 
her den 18de August 1829 (under 659 15' 36” 
N. B.), tilsyneladende uskadt. Ved nærmere 
Undersøgelse fandt man dog, at den deri ned- 
lagte Medaille m. m. manglede. Da de nu 
herfra droge videre den 26de August ud i det 
ganske Ubekjendte og skulde over det første og 
værste Stykke, Isfjorden Ikersuak, var det 
omtrent som om alle tænkelige Onder havde 
forenet sig for endnu engang til Slutning at 
vanskeliggjøre dem Indgangen til de af Grøn- 
lænderne saa berømmelig omtalte skjønne FEoene 
omkring AÅngmagsalik. Kalvisen truede fra 
Fjordsiden og Storisen fra Søsiden. Da de 
søgte at gaa udenom den sidstnævnte, mødte de 
Søgang og Blæst, og da de søgte Land hin- 
sides Fjordene, saa de kun Isbræer og steile 
Kyster. Men hertil kom endnu, at to af Ro- 
erskerne vare syge, saa at der kun vare to til- 
bage paa hver Baad, og omsidder indhylledes 
Baadene af Snetykning, de kunde ikke se sin 
Ledsager og paa Grund af Søgangen ikke be- 
nytte Kompasset. Men omsider bedagedes 
Veiret, og det lykkedes dem at naa en Lan- 
dingsplads, hvor de til det yderste udmattede 
Roersker kunde udhvile sig. 
Fra dette Sted af gik Reisen nu forholds- 
vis let; snart naaede man de beboede Egne, 
og efter at have valgt sig en Vinterplads og 
opbygget et Jordhus, begav man sig videre for 
endnu at naa den yderste beboede Plads mod 
Nord, Sermiligak. Et Stykke Vei hinsides 
samme reistes en Varde paa en 1600 Fod (500 m.) 
høi Ø, hvori nedlagdes følgende Beretning: 
, Konebaadexpeditionen til Grønlands Øst- 
kyst naaede dette Punkt (Øst for Sermiligak- 
Fjorden) den 20de September 1884. Tog i 
Kongen af Danmarks Navn den af os som — 
saa vidt vides — de første Europæere bereiste 
38 
Strækning i Besiddelse og kaldte Landet , Kri- 
stian den Niendes Land* samt denne Ø , Erik 
den Rødes Ø.* Ingen Is tilsøs. Vender om 
for at overvintre ved Tasiusarsik (Angmagsalik 
Fjorden). Alt vel!* 
Den 2den og die Oktober flyttede de Rei- 
sende ind 1 sin Vinterbolig. Efter at være 
brudt op fra samme om Foraaret, forlode de 
atter Kristian den IX's Land den Ste Juli og 
traf den 16de Juli sammen med Garde og Eber- 
lin, som efter Aftalen kom fra Vestkysten med 
frisk Forsyning. Med dem  naaede de atter 
Vestkysten den Iste August og afgik derfra med 
Skibet til Danmark. 
Man kunde vel ved at læse denne korte 
Beretning og sammenligne den med tidligere 
Skildringer af Grønlands Øskyst falde i Forun- 
dring over, at alt slog til i Henseende til Tid 
og Sted saaledes, som det var planlagt: Expe- 
ditionens Deling, den sondrede QOvervintring og 
Gjenforening efter paa hver Side at have ran- 
saget og opmaalt saa vidt udstrakte, bugtede 
Kyster af det øde mennesketomme Land. Jeg 
maa tilstaa, at jeg deler denne Forundring, og 
jeg finder kun én Forklaring paa dette lykkelige 
Udfald. Afseet fra muligt Held var der dog 
Hindringer nok tilbage, som mere end en Gang 
kunde have voldt Forstyrrelse i Planen, hvis 
denne havde været mindre vel beregnet og med 
mindre Ihærdighed udført. dJeg ser derfor i 
det gode Udfald et Bevis paa en vel gjennem- 
tænkt Organisation og Fordeling af Arbeidet, 
samt en sjelden Enighed og trofast Samvirken, 
hvormed baade Europæere og Grønlændere have 
bidraget hver sit til det fælles Formaals Op- 
naaelse. Disse Formaal ere alt antydede i det 
Foregaaende; vi have seet, at det gjaldt om 
at faa den endelige Løsning paa visse geogra- 
fiske og arkæologiske Spørgsmaal af ikke ringe 
national Interesse.  Resultaterne skulle vi nu 
nærmere gjennemgaa. Det være foreløbig sagt, 
at de i Hovedsagen dreiede sig om: 
1) At de Reisende naaede 92 engl. Mil 
(148 km.) videre end Graah. 2) De siden 1876 
optagne, mere detaillerede Kart over Grønlands 
Kyst ere paa Østsiden forøgede med Stræk- 
ningen fra 609 15' (Holm 1881) til 66" N. B., 
foruden at man gjennem de mdfødte har faaet 
Oplysninger om Stykket derfra videre indtil 
689 N. B. +38) Man har tilveiebragt omstæn- 
delig Underretning om Indbyggerne paa hele 
denne Kyst. 4) Spørgsmaalet om den gamle 
Østerbygds Beliggenhed maa nu betragtes som 
endelig afgjort. 
Idet Udstrækningen af den saaledes op- 
maalte Kyst her er antydet efter Breddegrader, 
maa. det erindres, at Kystlinien tillige har en 
østlig Retning, hvorved især det sidste Stykke 
faar en større Længde end efter Retningen i 
N til S alene.  Fjordene antage derimod saa 
