igjen en mere nordlig Retning, hvorfor det 
nordligste Punkt, som naaedes, nemlig 66" 8", 
ikke var ude ved Kysten, men i Bunden af 
Angmagsalikfjorden. At der med Hensyn til 
Nøiagtighed i Udførelsen af Enkelthederne ogsaa 
kun kan være Tale om en lignende Grad, som 
den der ved Opmaalingerne paa Vestkysten 
gjøres Krav paa, er jo en NSelvfølge. 
I det Hele er jo Landets Karakter den 
samme som paa Vestkysten, kun vildere og gol- 
dere. Der findes store Øer, men ikke saa 
mange lave Smaaøer, og neppe egentlige Skjær- 
gaarde. Fjordene, omgivet af steile Fjelde med 
talrige lisbræer ere heller ikke fuldt saa lange. 
Man kan nærmest af Hensyn til Indbyggerne, 
som allerede omtalt, dele Kysten i den sydlige 
og nordlige, adskilte ved Egnen om MDanne- 
brogs-Ø. I den sydlige er der vel omtrent 10 
Fjorde, gjenuemsnitlig 16 engl. Mil (25 km.) 
dybe. De største Bjerghøider, som maaltes her 
naaede 6000 F. (1900 m.), men i det indre af 
Landet bemærkedes høiere Toppe. —Foruden 
at Indlandsisen berører det Indre af Fjordene 
her som paa Vestkysten, ere paa Yderlandet 
de lokale Isbræer saa talrige, at man ofte kan 
ro i timevis langs Strandbredden og se den 
overalt bedækket med Sne og Is. Bratte Klippe- 
vægge ud imod Havet bidrage derhos til at 
gjøre Kysten end mere utilgjængelig. Kom- 
mende sydfra er det egentlig først ved Tingmi- 
armiut, at man ser Kysten antage et venligere 
Udseende med hyppigere Lavland og frodigere 
Plantevæxt i Fjordene, og her er det da ogsaa, 
at de sydlige Østlændinges Bopladse findes. Sax 
kommer den uveisomme Strækning med Dan- 
nebrogs-Øen og endelig det nordlige Distrikt 
eller Kristian IX's Land. Dette har 3 Fjorde: 
Sermilik, Angmagsalik og Sermiligak, henholds- 
vis 36, 60 og 20 engl. Mil (58, 97 og 32 
km.) dybe: de ere indbyrdes forbundne ved 
Sunde, som danne flere store Øer. Rundt om 
disse indre Farvande hæve Fjeldene sig til Høider 
paa 4000 til 6000 Fod (1200—1900 m.); be- 
dækkede med talrige Isbræer og vexlende med 
grønne Dale yde de i Reglen et malerisk Skue. 
Den af Nordenskjöld opdagede ,Kong Oskars 
Havn* ligger temmelig nær ved vore Reisendes 
Vinterkvarter; han var som bekjendt den første, 
hvem det er lykkedes at beseile Østkysten syd 
for 70" N. B. direkte fra Søen af, og mærke- 
lig nok udførtes dette i den korte Tid, der 
kunde levnes dertil paa Hjemveien, efterat hele 
Sommeren var anvendt paa Qpdagelser paa Vest- 
kysten. Som det her viste sig, var det netop 
det rigtige Valg af Aarstiden, som gjorde, at 
Forsøget lykkedes. (Forts.) 
Stjerneskud. 
Af J. Fr. Schroeter. 
Ii; 
Fra de mest fjerntliggende Egne af vort 
Land indløber der stadig Meddelelser om det 
storartede Stjerneskudfald, som viste sig 2T7de 
November 1885. Fra Vardø til Lindesnæs, fra 
de yderste Øer i Vest til den svenske Grænse 
har overalt dette usedvanlige Skue vakt Op- 
mærksomhed, sommesteds muligens Frygt, thi 
, Synet var saa overvældende, at selv den mest 
jordvendte for en Gangs Skyld løftede sit Hoved 
for at betragte det storartede Fænomen.* For 
den store Mængde er denne Sværm kommen helt 
overraskende; af dem, der er mere hjemme i 
disse Ting, har denne Dag været imødeseet med 
stor Spænding: Skulde disse Stjerneskud vise 
sig igjen, skulde man have en Gjentagelse af 
det prægtige Syn, som. satte hele den civilise- 
rede Verden i Forbauselse 27de November 1872? 
Men foruden at der saaledes gives enkelte 
Stjerneskudsværme, som optræder til en bestemt 
Tid af Aaret, nogle med flere Aars Mellemrum, 
andre, t. Eks. Stjerneskuddene af 1 Ode August, hvert 
eneste Aar, har sikkerlig de fleste Læsere mangen 
Aften og Nat udenfor disse Tider seet Stjerner, 
der ,syntes at falde fra den klare Himmel.* 
Det har aldrig været mange ad Gangen, kun 
en enkelt nu og da, der blussede pludselig op, 
som den løsrev sig fra Himmelbvælvingen, hvor- 
til den var befæstet, og gjennemløb et Stykke 
af Himmelen for saa at slukkes, mangen Gang 
efterladende en lang Lysstribe, der endnu en 
ganske kort Tid angav den Vei, den havde be- 
væget sig efter. Og gaar vi tilbage i Tiden, 
vil vi stadig finde, at dette Fænomen har vakt 
Opmærksombed. Mangen Gang, naar en større 
Sværm viste sig, har den været betrag- 
tet med Frygt og Bæven af den uvidende 
Hob, der —forestillede sig, at der blev 
slynget Lanser fgjennem Luften, eller Blod 
dryppede ned fra Himmelen. Slige Jertegn maatte 
ikke bebude noget godt, og stadig ser man og- 
saa, hvorledes de enkelte. Historieskrivere, der 
omtaler slige Ting, søger at bringe dem 
i Overensstemmelse med en eller anden Ulykke, 
der i Form af Krig, Pest etc. har rammet en 
bestemt Fen af Jorden. Men samtidig med, at 
Fantasien blev sat i Bevægelse ved saadanne 
ekstraordinære Fremtoninger og der blev lavet 
de mest forskjelligartede Myther, — saaledes f. Eks. 
i Lithauen, hvor Spindersken Werpeja spinder 
ethvert nyfødt Barns Livstraad, der ender 1 en 
Stjerne; Traaden slides over, naar Stjernen falder, 
og naar den slukkes, er det ogsaa ude med 
Barnets [Liv — [opstod der hos Tidens mere op- 
lyste Mænd Ønsket om, uanseet Folketroens 
Opfatning af Fænomenet, at faa lidt Rede paa, 
