e 
hvad Stjerneskud i Virkeligheden var. Og det 
varede ikke længe, mden man havde to mod 
hinanden stridende Theorier, der lige til de 
seneste Tider er gaaet Side om Side og stadig 
har kjæmpet om Forrangen. — Opstod Stjerne- 
skuddene 1 Atmosfæren eller var det Legemer, 
som tilhørte Verdensrummet, med andre Ord, 
var de af terrestrisk eller kosmisk Oprindelse? 
De græske Filosofer Aristoteles, Theophra- 
stos, AÅratos, hyldede den terrestriske Theori. 
Plinius satte Stjerneskuddene i Forbindelse med 
Vinden, Halley antog dem dannede ved Sam- 
menstød af Jorden med det kosmiske Stof, der 
er udbredt i Rummet og kondenceret 1 visse 
Punkter. Descartes og Musschenbroek an- 
tog freidig den atmosfæriske Hypothese. 
Men alle disse Theorier, der kun har Kurio- 
sitetens Interesse og ikke skal omtales mer ind- 
gaaende her, har saa langt fra at føre nærmere 
til Maalet, meget mere gjort sit til, at man 
fjernede sig langt fra, hvad man ønskede at op- 
naa. Man maatte gribe Sagen an paa en ganske 
anden Maade, hvis man skulde vente at faa 
Rede paa, hvad Stjerneskud egentlig var. Ikke 
nogle ganske faa Nætters Observation vilde være 
tilstrækkelig til at trænge tilbunds 1 disse gaa- 
defulde Ting. — Veien at naa frem til Maalet 
var lang og besværlig, men tydelig opstukken. 
Først maatte man bestemme Stjerneskuddenes 
Høide over Jorden og den Hastighed og Ret- 
ning, hvormed de bevægede sig. Dette begyndte 
Brandes og Benzenbergi 1798 at beskjæftige 
sig med. De observerede en Masse Stjerneskud 
og søgte at udlede Høiden og Hastigheden der- 
af. Men trods den sidste i 1839 offentliggjorde 
et Skrift paa 350 store Oktavsider ene og alene 
om Stjerneskud, blev man dog derved ikke stort 
klogere, end man havde været før.  Foruden at 
bestemme. Hastigheden og Høiden, maa man og- 
saa optegne, hvormange Stjerneskud, der viser 
sig, saavel i de enkelte Timer af Natten, som i 
de forskjellige Nætter, og saa derat søge at finde 
ud, om de er lige hyppige hver Nat, i alle 
Maaneder, i de forskjellige Aarstider, hvert Aar. 
Endelig for at strække Undersøgelsen saa langt 
tilbage i Tiden som mulig maa man søge 
gamle Folianter og støvede Annaler at grave 
ud de sparsomme Optegnelser, der findes. Til- 
slut har man saa af det hele Materiale at ud- 
lede den sandsynligste Hypothese om Stjerne- 
skuddenes Oprindelse.  Saaledes er den Vei op- 
stukken, man havde at vandre, og hvor uover- 
kommeligt det end kan synes at faa gjennemført 
dette Program, saa har det dog lykkets 1 dette 
Aarhundrede. 
Flere har været om dette Arbeide, men 
som en af dem, der har leveret det uden Tvil 
betydeligste Materiale bør her Coulvier-Gra- 
vier nævnes. Født 1802 i Reims af Bonde- 
folk og selv Bonde havde han god Anledning 
af 
tiliat gjøre sigfbekjendt med Stjernehimmelen. 
Allerede i meget tidlig Alder tiltrak Stjerneskud 
sig hans Opmærksomhed, men først i 20 Aars 
Alderen begyndte han systematisk at observere 
dem. En gammel Borgruin i Nærheden tjente 
ham til Observatorium, og her var det, han tog 
fat paa sine taalmodige Undersøgelser, han senere 
fortsatte under sin mere behagelige Stilling i 
Paris. Quetelet havde paa den Tid foretaget 
Beregninger, der meget minder om dem, der 
senere gjorde Schiaparelli til en verdensbe- 
rømt Mand, Brandes og Benzenberg havde været 
banebrydende i Bestemmelsen af Stjerneskuddenes 
Høide, men det eksisterende Observationsmateriale 
var ikke tilstrækkeligt til at udlede mere. Man 
ventede en Mand, der vilde hellige sig udeluk- 
kende til at observere, og man fandt i Coulvier- 
Gravier en Observator saa flittig og saa samvit- 
tighedsfuld, man kunde ønske sig. Efter mere 
end 20 Aars uafbrudt Observation kom denne 
ufortrødne lagttager til det Resultat, at stik 
modsat den gjængse Mening, er Stjerneskud ikke 
et Fænomen, der tilhører enkelte specielle Næt- 
ter, men at de viser sig hver Nat fra Iste Ja- 
nuar til Slte December, men i forskjellig Mængde. 
Tillige fandt han, at de varierer i Antal fra 
Aften til Morgen, saa de optræder i størst 
Mængde noget før Solopgang. Herrick havde 
allerede i 1838 omtalt denne Forandring fra 
Aften til Morgen, men den blev end mere fast- 
slaaet, da Coulvier-Gravier i 1847 offentliggjorde 
sine Observationer. Senere er dette bleven be- 
kræftet ogsaa af Julius Schmidt i Athen, 
der i 1869 publicerede Resultaterne af sine Ob- 
servationer, som var udført med al ønskelig 
Forsigtighed og Omhyggelighed. 
Det besynderlige, at Stjerneskuddene ikke 
optraadte lige talrige i de forskjellige Nattimer, 
var 1 nogen Tid den bedste Støtte for Tilhæn- 
gerne af den atmosfæriske Theori. I Virkelig- 
heden er det ogsaa ved det første Blik lidt 
underligt, at et kosmisk Fænomen kan være af- 
hængig af hver lagttagers Lokaltid, medens intet 
kunde være naturligere end at den daglige Va- 
riation i Stjerneskud kunde sammenlignes med 
den Forandring enkelte meteorologiske Elemen- 
ter t. Eks. Barometret, Termometret undergaar 
i Døgnets Løb. Forsvarerne af den kosmiske 
Hypothese blev sat i ikke saa liden Forlegenhed 
ved denne Kjendsgjerning, ja det manglede ikke 
paa dem, som nu skiftede Anskuelse. 
Foruden at udlede denne Tiltagen af Stjer- 
neskud, eftersom Natten skred frem, fandt ogsaa 
Coulvier-Gravier Brandes's Observation af 18238 
stadfæstet, hvorefter Stjerneskuddene optraadte 
i størst Mængde om Høsten, mindst om Vaaren. 
Mere berettede ikke Brandes og heller ikke 
Biot, der gjennemforskede de kimesiske Ob- 
servationer, men af Coulvier-Gravier fik man en 
statistisk Optælling af, hvormange Stjerneskud 
