Vinden var let, saa det gik kun langsomt, 
snart roende, snart seilende. Kun faa lagtta- 
gelser kunde gjøres, da vi paa Grund af Revet 
maatte holde temmelig langt fra Land, og paa 
den anden Side Fjeldene var aldeles imdhyllede 
i Skodde. Vi stansede en Times Tid i Bujan 
for at spise Middag, og Tiden, som megik til 
Forberedelserne hertil, brugte jeg til at se mig 
lidt om. Fugle opdagede jeg: ingen af, men 
derimod fandt jeg en righoldig Tue Brombær 
(Subus stellatus), hvis skinnende røde Bær smagte 
ganske fortræffelig. Et Par Planter, som. jeg 
ikke havde seet andensteds paa Øen, var det 
eneste Udbytte for mine Samlinger, blandt dem 
Achillea multiflora og den pragtfulde Epilobuum 
tatifolum i fuld Blomst. 
Da vi Kl. halv fem landede i Starogavan 
(Gamlehavnen) fløi en Mængde Æhnder, især Krik- 
ænder, op fra Elvemundingen, men før vi kom 
iland, var de alt forsvundne. Følgende det dybt 
nedskaarne og krogede Elveløb vandrede jeg et 
Stykke opigjennem Dalen mellem Græs og Urter, 
som overalt var høiere end jeg selv, og saa 
tæt som i den tætteste Ager. Denne kjæmpe- 
mæssig frodige Vegetation fyldte hele den flade, 
og, efter herværende Forhold, brede Dalbund, 
og bestod af en næsten uigjennemtrængelig Masse 
af Archangelica offieinalis, Artemisia vulgaris 
tilesit, Picris hieragjoides japonica, Spirea Kamt- 
schatica, Aconmium delphinifolium, Veratrum album 
og andre. 
Ved Tilbagekomsten fandt jeg os indloge- 
rede i Badaeffs rummelige og rene Jordgamme, 
og det var en sand Fornøielse igjen at være 
under Tag efter alle disse regnfulde Nætter. 
Til Qverflod var Veiret adskillig bedre, end vi 
havde været vante til, omend en dygtig Regn- 
skur en Gang imellem indfandt som en 
Paamindelse om, at alt 1 denne Verden er 
relativt. Klæder og Samlinger pakkedes ud for 
at eftersees og tørres, Geværerne pudsedes og 
oljedes. Det kunde gjøre en mere stoisk Mand 
end mig syg, at se paa den Ødelæggelse, Væden 
havde gjort. Af Fugleskind reddede jeg kun 
nogle Ryper, en rødfodet Krykkje og Ungen af 
den sjeldne Dværglunde (Sunorhynchus pygmæus). 
Myggene var noget nærgaaende, men vi valgte 
at røges, for af svidende Øine og Myggestik 
foretrækker jeg langt de førstnævnte. 
Efter Teen gik jeg ud med Badaeff for 
at tage hans Næpe- og Potetes-,have* i Øiesyn. 
Starogavan er egentlig den oprindelige Landsby 
paa Øen, men er nu kun beboet paa visse 
Tider af Aaret, og kun nogle faa Familier har 
endnu sine ,Haver* her, omendskjønt baade 
Beliggenheden og Jordbunden er bedre end paa 
Vestkysten. Badaeffs Poteter og Næper var ret 
velstelte, men stod altfor tæt. Taar var de 
taalelig store, men 1 andre Aar hænder det, 
at de ikke bliver større end Hasselnødder. At 
sIg 
50 
de friske Næper var en velkommen Tilvækst til 
vort Forraad, behøver jeg ikke at tilføie. Jeg: 
tror ikke, at raa Næper nogensinde har smagt 
mig saa udmærket, selv ikke da vi stjal i 
Guttedagene! 
Den sidste Dag i August oprandt med samme 
Slags Veir, som de foregaaende Dage. Afveks- 
lende roende og seilende passerede vi omtrent 
Kl. 10 Øens nordøstligste Pynt, efter et kort 
Ophold i en liden Bugt, hvor vi indsamlede 
endel Rester af Søkoen. Disse Ben der- 
iblandt en hel Del Hvirvler og Ribben tilhørende 
samme Dyr 'og to temmelig mangelfulde Hoved- 
skaller fandtes her løse eller kun halvt 
begravede mellem de temmelig store Rullestene. 
De var selvfølgelig adskillig forvitrede og delvis 
overgroede med et tyndt Lag Mos. Efter 
adskilligt Arbeide, hvorunder vi gjentog vor 
Fremgangsmaade ved Landingen i Bobrovaja, 
lastede vi dem ind midt i Brændingen. Dette 
var en god Fangst, for nu var Baaden saa fuld, 
at vi kunde ikke tage md mere. Jeg var især 
vel fornøiet med Ribbenene, da disse er meget 
sjeldnere nu end de øvrige Ben, af den Grund, 
at de Indfødte bruger flade Stykker af disse, 
der er haarde og tunge som Elfenben, under 
sine Slæder, istedenfor .Jern. Sig imellem betaler 
de nu 19/, Dollar for et enkelt Ribben. Da 
vi Kl. 2 dreiede ind paa Bugten ved Sarauna, 
paa Nordkysten af Øen, begyndte det at klarne 
op, og, før vi landede, skinnede Solen igjen 
varmt og velgjørende. Enhver vil forstaa, hvor- 
dan vi følte, og at vi enstemmig besluttede at 
overnatte her. 
Sarauna er en ikke ubetydelig Landsby 
ved Udløbet af en ganske kort Elv, der kommer 
fra den store Indsø af samme Navn. Om Som- 
meren gaar utallige Laks af flere Arter op i 
Indsøen, og Beringsinsulanerne fanger dem da i 
en Laksegaard, som er stillet tvers over Elven. 
Strengt taget er det dog kun den ene Halvdel 
af Befolkningen, som er optaget med dette 
Arbeide, nemlig Kvinderne, hvis Opgave det er 
at flække og tørre alle de Tusinder af Fisk, 
som skal tjene som Føde gjennem den kom- 
mende Vinter, idet Mændene paa den Tid Fisket 
staar paa har nok med at slagte Pelssæl, saa- 
ledes som jeg 1 et tidligere Brev har fortalt om. 
Somme Aar fanges ker indtil sytti Tusind Laks, 
væsentlig af de to Arter Oncorlynchus nerka 
og 0. kisutsch, saa det vil forstaaes, at der er 
livligt i Saranna om Sommeren. Hele den øvrige 
Del af Aaret staar Hytterne tomme. 
Nu var Sælsæsonen over og Laksefiskeriet 
for Størstedelen ogsaa, men nogle forsynlige 
Husfædre med sine Familier holdt endnu ud, 
saalænge der var Fisk i Elven. Den mandlige 
Del af Befolkningen havde derfor samlet sig paa 
Stranden for at modtage os, da vi stod ind paa 
Bugten, og for første Gang lod jeg det russiske 
