imidlertid tilbedste og negtede at modtage de- 
res Gaver; ,man kan nuomstunder med større 
Grund gjøre sig Lærde.* 
Pariserakademiet ogsaa denne Gang 
lystig over de 
nedsatte 
en Komite; men der kom ingen Udtalelse 
fra den; det var ogsaa midt under Revolu- 
tionen. 
Saint-Amans, Professor i Naturhistorie, ind- 
sendte en Beretning, som han havde modtaget 
om Faldet til Ber- 
tholon, der redige- 
rede ,,Journal des sci- 
ences utiles* i Mont- 
pellier. Ingen af dem 
troede paa Faldet. Ja 
Saint - Amans —fandt 
—==="= 
endog, at det kunde 
være en fornøielig 
Spas, at faa en saa- 
dan Urimelighed fast- 
slaaet ved et offent- 
ligt Dokument, og an- 
modede om at faa et 
retsligt Forhør istand. 
Dokumentet ankom 
undertegnet af Bor- 
germester og ,, Procu- 
reur.* Det blev op- 
taget i den nævnte 
Journal og der led- 
saget af Redaktøren 
Bertholons — Betragt- 
ninger, saalydende: 
» Vore Læsere vil 
erindre det Folkesnak, 
indtil 
mærkelig nok et Stenfald, som fandt Sted i 
det Indre af Ostindien under ganske almindelige 
Vantroen ligeoverfor disse Fenomener, 
Omstændigheder, vakte den lærde Verdens Op- 
Det var i Slutningen af 1798, 
det samme Aar, som et Stenfald i Frankrige 
mærksomhed. 
var gaaet ganske ubemærket hen, at man om 
Aftenen saa en Ildkugle nær ved Benares og 
den følgende Morgen fandt nogle nedfaldne Stene. 
Begivenheden blev 
konstateret af flere 
Embedsmænd, og en 
sendt til 
udet kongelige Sel- 
Beretning 
skab i London", som 
for Englands Vedkom- 
mende svarer til Pa- 
riserakademiet. En 
bekjendt 
Howard, gav sig til 
Kemiker, 
at undersøge en Del 
Meteorstene og fandt, 
at de var indbyrdes 
meget lige og for- 
skjellige fra jordiske 
Dette, 
syntes han, talte for, 
Bergarter. 
at de var mnedfaldne 
paa vor Klode. To 
Videnskabs- 
mænd, som vovede at 
franske 
bekjende sig til sam- 
me Mening, blev me- 
get unaadigt modtagne 
af Akademiet. Dette 
som det omhandlede 
holdt paa at vedtage 
en samlet Udtalelse 
ene men gav Anled- ET GU 
ning til. Dengang eg 
mod dem, da Laplace 
Id 
HO Ul HA | 
kunde man beklage, 
at nogle enkelte tog 
Feil; nu er det sør- 
gelige indtruffet, at 
en hel Kommune har attesteret og fastslaaet ved 
et offentligt Dokument i bedste Form dette Non- 
sens, der er ynkeligt ikke alene i alle Fysikeres, 
men ogsaa 1 alle fornuftige Folks Øine.* 
Stenene vedblev at. falde, i 1791 i Tos- 
kana og i Cornwall, 94 nær ved Siena i Italien, 
95 i Yorkshire i England, 96 i Portugal, 98 
i Rhindepartementet. Intet kunde overvinde 
Chlamydosaurus. 
(Tekst Pag. 10.) 
stansede den. , Det er 
muligt, sagde han, at 
der kan falde ned paa 
vor Jord Masser, som 
Forkast 
ikke som umuligt, hvad der dog kan være 
er udslyngede af Maanens. Vulkaner. 
værd at undersøge.* Det var ogsaa paa Tide, 
at Akademiet opgav sin Modstand; thi allerede 
9 Aar forud, i 1794, havde en tysk Naturforsker, 
Chladni, om Meteorstene udgivet et ypperligt 
Arbeide. 
Bevisførelsen for, at der virkelig falder Stene 
Dette regnes for grundlæggende; thi 
