Som Exempel paa de førstnævnte Reagent- 
ser kan 
phormolybdænsyre, Guldehlorid, Jodkviksølvka- 
mærkes Garvesyre, Pikrinsyre, Phos- 
lium o. fl., hvis Opløsning giver Bundfald med 
Plantealkaloider; da disse Reagentser forholde 
sig i alt Væsentligt paa samme Maade mod Pto- 
ere de almindelige Reaktioner altsaa 
Da 
der give 
mainer, 
fælles for Plantealkaloider og Ptomainer. 
der nu endogsaa kjendes Ptomainer, 
Reaktioner, som paa det nærmeste falde sammen 
med de specielle Reaktioner paa enkelte Plan- 
tealkaloider, ligger det Spørgsmaal nær for Haan- 
den: Hvorledes er man istand til at adskille et 
Ptomain fra et Plantealkaloid? 
Brouardel & Boutmy antoge at have fun- 
det et Reagents hertil i Ferridecyankalium, hvis 
Opløsning hurtig, hyppig øieblikkelig, reduceres 
af Ptomainer til Ferrocyankalium, som med Jern- 
chlorid giver Berlinerblaat; men desværre gives 
der Plantealkaloider, f. Ex. Morfin, der forhol- 
For Øieblikket 
hvorved man 
der sig paa samme Maade. 
kjendes intet Reagents, med en- 
gang kan adskille et Ptomain fra et Plantealka- 
loid. For 
Plantealkaloid maa man derfor fordre, 
at konstatere Tilstedeværelsen af et 
at det 
foreliggende Stof giver samtlige for dette karak- 
teristiske Reaktioner, mangler blot en eneste er 
der Grund til Tvivl. 
Smagen tillægges de fysiologiske Virkninger den 
Derimod maa der foruden 
allerstørste Vægt. Det har nemlig vist sig, at 
der gives Ptomainer, hvis kemiske Reaktioner 
falde sammen med et eller andet Plantealkaloids, 
medens de fysiologiske Virkninger ere ganske 
forskjellige. Finder man saaledes f. Ex. et Stof, 
som giver alle Atropinets Reaktioner, men ikke 
har Åtropinets eiendommelige Virkning paa Pu- 
pillen, kunne vi slutte, at det ikke er Atropin, 
men et Ptomain. 
Ptomainernes Udvinding foretages efter den 
saakaldte Stas-Otto'ske Methode, der længe med 
Held har været anvendt til Udvinding og Ud- 
skillelse af Plantealkaloider. 
Historiske Oplysninger om Kundskaben til 
Meteorstene. 
Af Dr. Hans Reusch. 
I et følgende Hefte af ,Naturen" vil der 
blive meddelt en Beretning om det Meteorsten- 
fald, som fandt Sted den 20de Mai 1884 paa 
6 
Tysnesøen, der ligger omtrent 50 Kilometer i 
Syd for Bergen. Som en Indledning hertil og 
til nogle Betragtninger om Meteorstene i Almin- 
delighed forudskikkes nu nogle Træk af Mete- 
orit-Lærens Historie. —Foruden den Interesse, 
som denne 1 og for sig frembyder, afgiver den 
tillige et mærkeligt Exempel paa, hvorledes en 
ny Erkjendelse har at kjæmpe med Fordomme. 
Som Hovedkilde er benyttet et i 1884 udgivet 
Arbeide af Stanislas Meunier: ,Meteorites.* 
Kineserne, som har været foran os i saa- 
meget, har allerede fra Aaret 644 f. Kr. Opteg- 
nelser om et Fald af 5 Stene. 
romerske Historieskrivere nævner flere Gange 
Meteoritfald. I Aaret 467 f. Kr. faldt der 
saaledes 1 Tracien en Sten, der var ,,saa stor 
De græske og 
som en Vogn.* En Sten siges at være falden 
Fødder. 
man Meteorstenfaldene for mærkelige Jærtegn. 
En Meteorsten dyrkedes 
Navn af Elagabal, en anden af Frygerne som 
»Gudernes Moder". En Meteorsten blev i 
Aaret 104 f. Kr. ført til Rom og gjordes der 
til Gjenstand for en særskilt Kultus. Allerede 
i Oldtiden gik en Sten, som faldt nær Delphi, 
Nogle opfattede 
for Pindars Som rimeligt var, ansaa 
af Fønikerne under 
for at være nedkastet af Saturn. 
dog allerede dengang Meteoriternes Natur rigtig; 
saaledes lærte Diogenes fra Apollonia, at der i 
Rummet foruden de synlige Stjerner ogsaa bevæ- 
gede sig usynlige, som under visse Omstændigheder 
kunde falde ned paa Jorden. Den ældste Sten, man 
nu har, og som der haves sikre Oplysninger 
om, at den virkelig er faldt ned, er en i Ensis- 
Den er ophængt i en Lænke 
Et latinsk 
der opbevares i Kirken, fortæller, 
Tde 
heim 1 Elsass. 
under Korhvælvingen i Hovedkirken. 
Dokument, 
at den med megen Larm faldt ned den 
November 1492 og senere blev forevist for 
Keiser Maximilian. Fra det 17de Aarhundrede 
har man flere Udtalelser om, at Meteorstenene 
skal være af kosmisk Natur. Da i forrige Aar- 
hundrede Naturvidenskabernes Studium begyndte 
at florere, kom Meteorstenene ogsaa paa Bane; 
men de Lærde var dengang yderlig kritiske og 
vilde ikke gaa ind paa, at Stene faldt ned. 
Det er ganske interessant at se, hvorledes Pariser- 
Det er et 
undertiden 
akademiet stillede sig i denne Sag. 
Bevis paa, at lærde Herrer kan 
have vanskelig ved at faa ind i sine Hoveder 
Fakta, som de ikke synes om. 
