har bestemt som ÅL. humilis Say, her ikke er 
taget med i Regningen, da det endnu er tvil- 
somt, om det virkelig er denne Art, hvis hele 
Udbredning i saa Fald ikke synes at være vel 
kjendt. 
Kl. halv otte forlod vi igjen det gjæste- 
venlige Sarauna, og to Timer senere seilede vi 
i Skodde forbi Øens nordligste Pynt, hvor ogsaa 
dens største Pelssælgrund findes. Rundt om os 
svømmede, sprang, dukkede, brølede og brægede 
Pelssælerne, men vi gav os ikke Tid til at 
stanse, for vi hastede hjemad; det var Lørdag, 
og altsaa, om vi kom frem inden Kvelden, vilde 
vi endnu idag faa et gloende hedt russisk 
Dampbad, og med en saadan Udsigt er det 
naturligt, at vi pressede paa alt det, vi kunde. 
Jeg skal heller ikke opholde Læserne med 
Pelssælerne, da jeg allerede 1 mit tidligere Brev 
om Mednij har omhandlet dem udførlig nok. 
Omtrent Kl. et landede vi ved Pestschanij 
Mys straks før Øens Nordvestpynt, for at koge 
vor Te. Medens den lagedes, kløv jeg op paa 
den omtrent 35 Fod høie Skrænt af Kystterrassen 
og fandt der til min Overraskelse og Glæde en 
temmelig righoldig Samling af Ben af Blaaræv, 
Havotere, Sæl og alle Slags Sjøfugl, afleiret i 
regelmæssige Lag. — Først troede jeg, at jeg 
havde for mig et gammelt Havørnsrede, men 
en nøiere Undersøgelse gav snart de følgende 
Resultater, som taler derimod: 1) Afleiringens 
store Udstrækning; hvad jeg saa udgjorde mindst 
600 [] Fod, og der fandtes nok af Beviser for, 
at det tidligere havde været meget større, og 
at en stor Del var udvasket og nedfaldet; 2) 
Benene laa i vel skilte Lag af Græstorv og 
Sand, med en samlet Mægtighed af 2 Fod; 3) 
Ingen af Benene viste Spor af ydre Vold, idet 
selv de tyndeste Fugleribben var ganske hele, 
og en Hovedskalle af en liden Søfugl viste alle 
de fine Ganeben uskadte; 4) Ikke et eneste Ben 
tilhørende Fisk kunde opdages, uagtet jeg sær- 
lig søgte derefter; 5) Forekomsten af Ben 
et saa stort Dyr som en fuldvoksen Søløve 
(Humetoptas steller). Jeg kan ikke forklare 
denne Afleiring uden ved at antage, at denne 
Terrasse engang dannede Stranden paa en Tid, 
da Øens Fauna var væsentlig den samme som 
nu, og at Øen siden den Tid har hævet sig 
mindst 30 Fod. Jeg skal hertil kun føie, at 
jeg senere fandt en lignende Samling Ben i 
samme Høide over Havet, paa den samme Ter- 
rasse og under nøiagtig samme Omstændigheder 
i Nærheden af Landsbyen, et Fund, som i høi 
Grad bestyrker min Tydning. 
Da vi lidt senere rundede Nordvestpynten, 
Zapadnij Mys, fik vi Øie paa Husene hjemme 
i Gavan. Vort Haab om at komme hjem inden 
Mørkningen voksede, men saa gjorde desværre 
ogsaa Modvinden og Bølgerne. En vældig Styrtsø 
brød ind over os og bragte os til Besindelse. 
af 
52 
| 
| 
| 
Med nogen Vanskelighed fandt vi et Punkt i 
den lille Kitovaja Buchta, der var saapas be- 
skyttet, at vi kunde komme paa Land, og i en 
Fart var vor ,Palatka* reist for sidste Gang. 
Jeg havde allerede resigneret og satte mig 1 
Teltaabningen, idet jeg med Længsel rettede Kik- 
kerten mod vor Landsby. Der laa det venlige 
lille hvidmalede Hus med de grønne Vindues- 
jalousier. Jeg troede næsten jeg kunde se ind 
ad Ruden! Tilvenstre ligger Badstuen, hvor nu 
Berezin fyrede paa: det er jo Lørdag Efter- 
middag! Tilhøire stiger Røgen op fra Kompa- 
niets store Hus: Inakentij, Kokken, lager til 
Kveldsmaden! Udsigten til et Dampbad, et civi- 
liseret Maaltid, rene og tørre Klæder og min 
egen gode Seng var for meget! Dreven af en 
pludselig Indskydelse greb jeg min Bøsse, stak 
mine Notisbøger i Lommerne, gav 1 al Hast 
Badaeff de nødvendige Ordrer og lagde saa ivei 
langs Stranden vadende gjennem den dybe Sand. 
Mørket faldt paa, inden jeg naaede frem, og da 
jeg endelig kom til Elven, som rinder ud lige 
foran Husene, fandt jeg, at den havde steget 
betydelig siden min Afreise. Men hvad agtede 
jeg nu om Vandet gik mig over Hofterne, naar 
jeg kunde gaa lige i Badstuen og skifte Klæ- 
der! Ingen ventede os: Kveldsmaaltidet var 
over, og Kompaniets Hus lukket. Jeg fyrede 
begge Løb af paa Trappen, hvad der først frem- 
kaldte et infernalsk Hyl af Gavans 600 Hunde; 
men snart kom min gamle Ven Chernick tilsyne, 
og nu blev jeg delagtig 1 alle de ovennævnte 
Goder. 
Næste Dag bragte Folkene Schlupken ind, 
og dermed var Omseilingens Mærkeligheder slut, 
om ikke Gigten, som holdt mig 1 sine Klør 
hele den følgende Uge, bør regnes med. 
De vigtigste Resultater af den danske Ex- 
pedition til Østgrønland 1883 —85. 
Af H. Rink. = 
(Slutning fra forr. Nr.) 
Den yderste Boplads, Sermiligak, ligger un- 
der 65955". Fra den udenfor liggende Leifs-Ø 
kunde man med Øiet forfølge Kysten endnu 28 
engelske Mil (45 km.) videre mod NO, men de 
Indfødte, der have megen Stedsands, have ved 
overensstemmende Tegninger og Beskrivelser givet 
ret omstændelig Oplysning om Landet indtil 680 
N. B. Længer vidste de ikke, at Nogen havde 
været, og her begyndte en bred Isfjord, hinsides 
hvilken der nok fandtes Mennesker, men disse 
kjendte de intet nærmere til. 
Storisen formenes om EFfteraaret altid at 
forlade Kysten, dog kunne Smaapartier om Vin- 
teren løsbrydes og drive forbi. I Juli og August 
