antages det, at man 1 Regelen vil kunne komme > 
frem med Dampskib mellem Isen og Landet, og i 
September — Oktober direkte fra Søen af. Ikke 
før Januar kommer Isen igjen. 
Hvad Isdannelserne paa Landjorden angaar, 
da udmærke disse sig, som omtalt, ved de isolerede 
Isbræers store Udbredelse over Yderlandet. Ind- 
landsisen berører i Regelen ogsaa Fjordene men 
udmærker sig ikke i nogen fremtrædende Grad 
ved Udskydning af store Isfjelde. Dog findes der 
indtil 689 N. B. 5 Isfjorde eller saadanne Fjorde, 
som afgive egentlige Isfjelde, nemlig Sermilik, 
Tkersuak, Pikiutdlek, Igdloluarsuk og Anoritok. 
Ikke alene de Isfjelde, som komme fra disse Fjor- 
de, men ogsaa de, der produceres af hele den 
nordligere Del af Østkysten, maa for at kunne 
spredes mod Syd følge med den øvrige Drivis ned 
til Kap Farvel. Ved at reise langs den sydlige 
Del af Østkysten har man derfor Leilighed til at 
danne sig en Forestilling om Forholdet mellem 
Masserne af den Is, som fra Grønlands Indland 
udgaar mod Øst direkte i Atlanterhavet og mod 
Vest i Baffinsbugten og Davisstrædet. Garde, 
som aarlig i 3 Aar har foretaget en saadan Reise 
frem og tilbage, har anstillet en Række lIagtta- 
gelser 1 saa Henseende.  Ffter hvad han foreløbig 
har meddelt derom, synes det at bekræfte sig, at 
Østkysten af Grønland er mindre produktiv end 
Vestkysten, og at Vandskillet fra Nord til Syd 
gjennem det Indre af Grønland derfor maa ligge 
Østkysten nærmere end Vestkysten. En yderli- 
gere Bekræftelse herpaa turde muligens findes i 
Nordenskjölds lagttagelser paa hans Reise over 
Indlandsisen i 1888. Hans Ledsagere maa an- 
tages at have været i alt Fald ganske nær Halv- 
veien mellem Øst og Vest og fandt dog Overfla- 
den endnu stadig stigende, uden at fremragende 
isfrie Bjergkamme, som dog turde ventes at be- 
tegne Vandskillet, vare at opdage. Garde giver 
blandt andet ogsaa en nøiere Beskrivelse af den 
saa meget omtalte Puissortok - Isbræ og dennes 
Kalvning, som han havde den sjeldne Leilighed 
til paa ganske nært Hold at iagttage. 
Hvad Geologi, Mineralogi, Botanik og Zoo- 
logi angaar, kan Udbyttet selvfølgelig først til- 
fulde bedømmes, naar de hjembragte Samlinger 
have været underkastede nærmere Undersøgelse. 
Østkystens geologiske Struktur synes dog at være 
meget ensformig. De almindelige Bjergarter ere: 
Gneis, Gneisskifer og Gneisgranit, vekslende med 
massiv Granit og Hornblende-Granit eller Syenit. 
Omendskjønt disse Bjergarter hyppig gaar over i 
hverandre, synes det dog, som om man vil kunne 
angive større, samlede Partier af dem, der turde 
kunne fremstilles kartografisk. Men i saadanne 
større Partier af den ene Bjergart forekommer der 
dog saa igjen øformige Indleiringer af en anden. 
Granit og Hornblende-Granit forekommer ogsaa 
hyppig som Gange, og det er da især i disse Gange 
at de mere ualmindelige Mineralier forekomme, 
53 
af hvilke Samlinger ere hjembragte til nærmere 
Undersøgelse. Som mere skarpt udprægede Gange 
Å alle disse Dannelser forekommer Grønsten: de 
mægtigere iblandt dem kunne forfølges over lange 
Strækninger. Sporene af en ældre Glacialdan- 
nelse, der her ligesom paa Vestkysten har været 
udbredt ogsaa over en stor Del af Yderlandet, 
er lagttagen paa mange Steder. Ligesaa ere 
Diaklaser (Kløvningsflader) udprægede i Fjordenes 
og Sundenes Retninger.  Derimod har man ikke 
truffet paa forsteningsførende Dannelser og neppe 
heller paa Terrasser eller gamle Strandlinjer som 
Tegn til Hævninger. 
Da der hidtil kun haves lidet af Planter fra 
Østkysten, vil den hjembragte Samling af disse 
ved nærmere Bestemmelse sikkert frembyde meget 
af Interesse; nye Arter er allerede bemærkede 
iblandt dem. 
Størst: Interesse knytter sig dog, som alt 
omtalt, til den Klarhed, som Ekspeditionen -har 
tilveiebragt i Spørgsmaalene om Landets Bebyg- 
gelse. Der fandtes i Efteraaret 1884 paa Øst- 
kysten syd for 689 N. B. ialt 548 Indfødte, nem- 
lig 4138 Nordlige og 135 Sydlige. Medens de 
sidstnævnte jævnlig have gjort Handelsreiser til 
Vestkysten, have hine indtil de seneste Aar væ- 
ret aldeles upaavirkede af denne Forbindelse og 
aldrig seet Fremmede. De danne derfor ligesom 
en lille ethnografisk Ø, paa hvilken Alt er be- 
varet som fra de ældste Tider af. Hvad deres 
physiske Egenskaber angaar, frembød de allerede 
ved det første Syn et fra Vestgrønlænderne for- 
skjelligt Udseende, navnlig rankere Skikkelser og 
mere europæiske Physiognomier med fremsprin- 
gende Næser. De ere middelshøie, stærkt byg- 
gede og vel proportionerede. Hos mange vise 
dog Øinene Tegn til Skjævhed og Kinderne atter 
en Tilbøielighed til stærkere Udvikling paa Næ- 
sens Bekostning. Haar og Ømme ere sortbrune. 
Huden blaalig hvid. Ikke faa Mænd have Skjæg, 
som de dog i en yngre Alder søge at rykke ud, 
Næsten alle Kvinder ere tattoverede, nemlig mel- 
lem Øienbrynene, under Næsen, paa Hagen og 
mere eller mindre paa Årme og Ben, nogle ogsaa 
mellem Brysterne. Mændene ere kun undtagel- 
sesvis tattoverede, og da navnlig paa Årme og 
Haandled, i den Tro, derved at sikre sig Held i 
Harpunering. Der er foretaget en Mængde an- 
thropologiske Maalinger og Fotograferinger, alle 
til nærmere Åfbenyttelse og Bearbeidelse ved 
Sagkyndige 1 Hjemmet. 
Livsopholdet er selvfølgelig, som hos alle 
Eskimoer, grundet paa Sælfangsten, og denne selv- 
følgelig med de mest primitive Redskaber. Det 
turde være betegnende nok, at der endnu findes 
Stenredskaber; disse gjemmes vel nu kun som 
Familiestykker, men den almindelige Brug af Jern 
til de forøvrigt selvlavede Redskaber synes dog 
først at stamme fra de sidste 50 Aar, og Materialet 
har navnlig været Tøndebaand og lignende fra 
