forliste Skibe. En yndet Idræt er Jagten paa 
Bjørne, der dræbes med Landser og ved Hunde- 
nes Hjælp. Hvaler, som tidligere skulle være 
fangene, synes nu at være forjagede, og det samme 
gjælder om Moskusoxer og Rensdyr, som nu gan- 
ske ere forsvundne. En i Forhold til de spar- 
somme Transportmidler forbausende rig ethno- 
grafisk Samling er hjembragt af Expeditionen. 
Et Udvalg af samme er afgivet til Kristiania 
Universitets Musæum, navnlig af Hensyn til den 
Del, som Nordmanden Knutsen havde 1 Til- 
veiebringelsen af Ekspeditionens heldige Resul- 
tater. 
Den udmærkede Hjælp, som Expeditionen 
havde i sine Tolke og særlig af den grønlandske 
Kateket J. Hansen, blev benyttet til at op- 
tegne en Samling af de Ord og Udtryk, ved hvilken 
Østlændingens Dialekt adskiller sig fra Vestlæn- 
dingens. Ligesaa nedskreves 50 Sagnfortællinger 
og Sange, som 1 Betragtning af, at de maa anta- 
ges at være bevarede ganske uden fremmed Paa- 
virkning, ville være af stor Værdi til Sammen- 
ligning med, hvad der af saadanne Qverleveringer 
maatte forefindes i de øvrige eskimoiske Lande, 
og navnlig til Sammenligningen mellem dette yder- 
ste Østen med det yderste Vesten ved Bering- 
strædet. 
Mærkelig nok var de Indfødte aldeles ikke 
tilbageholdne ligeoverfor de Fremmede, hvad de- 
res religiøse Tro og Ceremonier angaar. Paa 
dette Omraade gaar Alt endnu for sig som Egede 
forefandt det ved sin Ankomst til Grønland. Her 
fremmane Angakokkerne endnu sine Hjælpeaander 
under Trommens Lyd og foretage sine Aande- 
flugter og Nedstigning til«Sødyrenes Herskerinde 
paa Havets Bund, og de ikke alene tillade de 
Fremmede at overvære deres Forestillinger, men 
synes endog at have indladt sig paa at forklare 
de derved benyttede Kunstgreb. Med en, ogsaa 
fra Sagnfortællingen bekjendt Beskedenheds-Tale- 
maade føiede den Adspurgte saa gjerne til, at han 
selv ikke havde synderlig Tro paa sine egne Un- 
dere og Aabenbaringer, men vel til sine Stands- 
fællers. 
Vore kristne Grønlændere nære en fra Barn- 
dommen af indpodet Frygt for sine hedenske 
Landsmænd i det fjerne Østen. De kunne ikke 
tænke sig dem uden at tælle Mordere og Menne- 
skeædere iblandt dem. En af Roerskerne blev 
endog helt syg af Skræk, da hun havde været 
sammen med et Par særlig for Kannibalisme mis- 
tænkte Individer; hun tænkte paa sine fyldige 
Legemsformer og paastod, at disse Personer havde 
villet se hendes Ben, og gjort Tegn til at ville 
spise hende. Den gjængse Frygt stimuleredes 
end mere af Østlændingen selv, idet de sydligere 
bagtalte de nordligere, og værst blev derfor Fore- 
stillingen om de fjerneste, Sermiligakkerne. Af- 
seet fra Morderne fandtes der blandt disse en An- 
gakok, som skulde have en særegen Dygtighed i 
D4 
den Kunst ,at tage Sjælen ud* af et Menneske. 
Man blev vel modtaget og beværtet ved Sermili- 
gak, hed det sig, men ved Afreisen uformærket 
berøvet sin Sjæl. 
Hvad nu i Virkeligheden Samfundstilstanden 
i denne isolerede Afkrog af Grønland angaar, da 
maa det først bemærkes, at de 413 Indbyggere 
vare fordelte omkring de omtalte 3 Fjorde saa- 
ledes, at der paa hver Plads fandtes omtrent 50 
Mennesker, alle i ét Hus, 12 Fod bredt og fra 
24 til 40 Fod langt. Om Sommeren derimod 
vare de fordelte i Telte med vel omtrent 12 til 16 
Personer i hvert. Angakokkerne, som saadanne, 
have vel i visse Henseender stor Indflydelse, men 
ere dog snarere frygtede end agtede. Samfun- 
dets Styrere, og da navnlig Husfællernes Over- 
hoveder, ere visse Mænd, der ved en stiltiende 
Overenskomst af alle ere anerkjendte som saa- 
danne paa Grund af Alder, Erfarenhed og Due- 
lighed. Den egentlige ethnografiske Del af Fks- 
peditionens Beretning er endnu ikke offentlig- 
gjort, men af hvad der allerede er meddelt, bliver 
navnlig den her omtalte Fordeling paa Bopladse 
og Huse saare mærkelig ved en Sammenligning 
med de andre eskimoiske Lande. Det er jo nem- 
lig især ved Fordelingen paa Boliger og Bopladse 
at Fiendomsrettens og Fællesskabets Udstrækning 
reguleres. Der kan dog ikke være Tale om, her 
at gaa nærmere ind paa sociologiske Spørgsmaal. 
Kun et Par Bemærkninger ganske i Ålmindelig- 
hed være her endnu tilførede. Ligesom Eskimo- 
erne overhovedet kun have kunnet bestaa under 
Kampen for Tilværelsen ved Overholdelsen af visse, 
fra Forfædrene arvede Love og Vedtægter, og 
ved det Samimenhold, som Bevidstheden om de 
Enkeltes indbyrdes Pligter og Rettigheder giver, 
saaledes gjælder dette jo ogsaa om den Stamme 
af dem, som har levet her fri og uafhængig og 
ukjendt med den øvrige Verden i Hundreder at 
Aar; det gjælder om hele dette lille Samfund 
og særlig om Beboerne af hver Plads for sig, 
om disse Afdelinger paa 50 Personer eller henved 
en halv Snes Familier, som for at være hverandre 
til Hjælp og Støtte i Forening bebo det samme 
snævre Rum. I Hovedsagen gjentage de samme 
Love og Skikke sig jo i de forskjellige eskimoiske 
Kommuner, men de variere dog tillige. Nærmere 
Oplysning herom tør vel ogsaa ventes af den om- 
stændeligere Beretning. Men naar det deraf vir- 
kelig maatte fremgaa, at de ægteskabelige Baand 
ere saa løse, og Sædelighedsfølelsen saa ringe, 
som det af de hidtil offentliggjorte Meddelelser 
synes at fremgaa, da maa denne Tilstand selv i 
Sammenligning med den, som Egede forefandt 
paa Vestkysten, betragtes som abnorm og muligens 
forklares derved, at Isoleringen paa Østkysten har 
været for stor, selv efter eskimoiske Forholde. 
Det er let tænkeligt, at paa denne Maade Dege- 
neration i en og anden Retning kan indtræde. 
Men 1 det Hele faar man jo dog Indtrykket af, 
