dette Meteor blev iagttaget, viste det sig hen- 
imod 9” — mellem 8* 45” og 9 0” — og 
hendrog Opmærksomheden paa sig derved, at 
en ganske ualmindelig stærk Lysning med ét 
faldt ned i Gaderne. Folk, der tilfældigvis be- 
fandt sig i uoplyste Værelser, fik et endnu stær- 
kere Indtryk af det hurtig opstaaende Lys. Me- 
teoret selv fremtraadte som en Kugle og ud- 
sendte et skinnende hvidt, maaske noget blaa- 
ligt Lys, medens dets egentlige Kjerne antog 
en svag rødlig Glands. Det havde en lang Hale, 
lysende 1 alle Lysnuancer fra hvidt gjennem graat 
og ned i det rødlige, efter sig. Meteorets Bane 
synes at have maattet ligge i W for Byen og 
med Retningen omtrentlig i SSE—NNVW. 
Efter Beretninger, indløbet fra andre Ste- 
der, skal her meddeles: I Molde saaes Me- 
teoret Kl. 8!/,%. Retningen angives herfra til 
NW. Der hørtes stærk Susen under Passagen 
og efter denne et Knald. I Kristianssund 
saaes det Kl. 8%/;. Retningen opgives at have 
været W—N. Man tror her at have iagttaget, 
at Meteoret slog ned i Sjøen en 2—3 Mil fra 
Byen, idet man samtidig hørte flere stærke 
Knald. I Aafjorden (64" N. B.) bemærkedes 
det ,1 ikke lang Afstand fra Jorden* omtrent 
Kl. 8!/+4.  Retning angiveligt S—N. 
Samtlige Meddelelser -stemmer overens om, 
at saavel Meteorets Lysstyrke som dets Stør- 
relse har været ganske overordentlige. — Ved 
Siden af Bemærkningen om den i Molde obser- 
verede Susen kan det her anføres og maaske 
tjene til Støtte for Antagelsen af, at det med- 
fører Rigtighed, naar man ogsaa i Trondhjem 
vil have hørt en svag Susen*. 
Fra Ona Fyr (ca.65 km. WSW for Kristians- 
ssund) skrives: Den 26. om Aftenen 8” 40” saaes 
et stærkt lysende Meteor med rød Stribe efter sig 
og med sagte Fart fra SE til NW. Strax efter 
hørtes et stærkt Knald. Luften var næsten over- 
skyet. — OQgsaa 1 Stenkjær er der observeret 
Ildkugle den samme Atten. Udg. 
Mere om Rosenstæren. Af et Brev fra 
Hr. P. Dybdahl (Ørkedalen) om den i forr. 
Nr. omtalte Rosenstær hidsættes: 
» Fuglen havde slaaet sig sammen med en 
liden Flok almindelige Stær og syntes i sin Færd 
og Levemaade at have meget tilfælles med denne 
sin europæiske Slægtning. Den fulgte Flokken 
I længere Tid fra Sted til andet, løb om paa 
Marken og lod til at tage godt for sig af Insekt- 
larver og hellerikke at forsmaa Mark paa Ageren. 
I sine Bevægelser var den livligere end den alm. 
«Stær og syntes særlig at trives paa Kornstørene. 
«++. Rosenstæren, Stærdroslen, Rosendroslen 
(Lastor roseus) bliver ca. 21 em. lang. Den gamle 
Han er bleg og rosenrød, Hoved, Hals og Bryst 
61 
glinsende sorteblaa, Hunnen mere brunlig, begge 
med Top. Ungfuglen er oventil brun og under 
graabrun, uden Top. Efter Brehm skal Fuglen 
væsentlig leve af Græshopper og navnlig være 
en farlig Fiende af Vandregræshoppen.* 
De store Tunneler i Alperne og Jordens indre 
Varme. Der tales ofte om de mange Slags 
Vanskeligheder, man havde at vinde Bugt med 
under det kolossale Arbeide med St. Gothard- 
tunnelen. Den største, den, som man tænker 
mindst paa, bestod i den forholdsvis meget høie 
Temperatur i Tunnelens Midtparti. Ved Mont- 
Cenistunnelen var den høieste Temperatur 29.5, 
men kun paa en Strækning af 500 m. i Midten 
af 'Punnelen. Ved St. Gothard derimod var 
"Temperaturen, med det samme Tunnelen var ble- 
ven færdig, 31", og bagefter steg den mærkelig 
nok ligetil 35"; det sædvanlige er 32.5. Luften 
var opfyldt med Vanddamp, hvis Mængde var 
5—6 Gange større end den ydre Lufts. Denne 
høie Temperatur og denne med Vanddamp næ- 
sten mættede Luft har øvet en meget stor Ind- 
flydelse saavel paa Arbeidets Fremgang og Om- 
kostningerne, som paa Arbeidernes Helbreds- 
tilstand. Som bekjendt optraadte der blandt 
Tunnelarbeiderne etslags meget karakteristisk 
Anæmi. Ifølge Doktor Giaccones Indberetninger 
angrebes 60 ?/9 mere eller mindre alvorlig af 
denne Sygdom, hvis Symptomer er følgende: 
en gulgrøn Farve i Ansigtet og over hele Lege- 
met, Afsmag for al Mad, Hjertebanken, Svim- 
melhed, stor Mathed, en sygelig Tilstand i Aande- 
dræts- og Fordøielsesorganerne og endelig Uskik- 
kethed til Arbeide. Aarsagerne til Sygdom- 
men var mange; den utilstrækkelige Ventilation* 
de giftige Gasarter og det daarlige Drikkevand 
var de vigtigste; men den høie Temperatur, 
som Arbeiderne bestandig var udsatte for, synes 
at have spillet en ligesaa stor Rolle. Det var 
ikke alene Menneskene, men ogsaa Dyrene, som 
var Ofre for denne Tingenes Tilstand. 
Heraf kan det sees, at der er en vis Tem- 
peraturgrad, som, især der, hvor Luften er 
meget fugtig, ikke maa overskrides, saafremt 
Mennesket 1 den skal kunne arbeide. Grænsen 
er vanskelig at fastsætte. Ifølge Dubois-Ray- 
mond findes den ved 50"; men det er sandsyn- 
ligt, at Arbeidet i en med Vanddamp meættet 
Atmosfære er umuligt allerede under denne 
Temperatur. Erfaringerne i St. Gothard beviser, 
at man ikke taaler mere end 40". Doktor Giac- 
cone paastaar endog, at disse Tunnelarbeidere 
har udholdt, hvad der overhovedet staar i men- 
neskelig Magt at udholde. Med denne Kjends- 
gjerning for Øie maa man spørge sig selv, om 
ikke Simplons og Mont-Blanes Gjennemboring, 
som der er saamegen Tale om, af samme Aar- 
sag vil støde paa uovervindelige Vanskeligheder. 
Geologen Dr. Stapff har ved Hjælp af de ved 
