Lungehulen, på hvis indre væg et tæt 
karnet forgrener sig, åbner sig på legemets 
høire side gjennem et lidet åndehul, der ved en 
Ind- 
siden var man aldeles 
kraftig ringmuskel kan lukkes aldeles til. 
til for 
vis på, 
et halv snes år 
at disse dyr åndede atmosfærisk luft, 
med andre ord, at de stadig måtte op til over- 
fladen af vandet for at ånde. Ved undersøgel- 
ser af dyrelivet i flere schweizersøer fandt imid- 
lertid Forel, at der i enkelte af dem forekom 
Det 
var jo 1 og for sig lidet rimeligt, at disse dyr, 
limnæaformer på flere hundrede fods dyb. 
der levede i en sådan dybde, skulde kunne ånde 
atmosfærisk luft, og ved undersøgelse af deres 
åndehuler viste det sig også ganske rigtig, at 
den ikke indeholdt luft, men vand, d. v. s. at 
lungehulen var forvandlet til et slags gjælle- 
hule. Bragtes disse dyr imidlertid 1 et akvarium, 
begyndte de straks at ånde på sædvanlig vis. — 
Åndehulen har ligesom fiskenes svømmeblære be- 
tydning som et organ, der kan lette dyrets be- 
vægelser op og ned i vandet. Skulde saledes 
et individ, 
vandet, pludselig få det indfald at ville ned til 
bunden, behøver den blot at presse en del luft 
ud gjennem åndehullet, hvorpå det efter tyng- 
dens love vil synke nedover med en hastighed, 
der tildels afhænger af, hvormeget luft der endnu 
er tilbage. Vil omvendt et dyr fra bunden op 
mod overfladen, tillukkes åndehullet og lunge- 
hulen udvides, hvorved. luften i den fortyndes; 
herved vil sneglens bevægelse ialfald lettes 1 
betydelig grad. 
Disse dyrs bevægelsesorgan er den ski- 
mere eller mindre brede og lange 
Den al- 
at sneglen kry- 
veformige, 
fod, der sidder på kroppens bugside. 
mindeligste bevægelsesmåde er, 
ber. Enkelte, især de langstrakte arter, f. eks. 
limnæa glabra, kan dog virkelig svømme; dette 
foregår på den måde, at sneglen strækker sig 
så langt ud af skallet som muligt og så bevæ- 
ger den forreste del af foden enten op og ned 
eller fra side til anden, alt eftersom bevægelsens 
retning skal være. På rigtig varme solskins- 
dage kan man se store mængder af disse dyr 
komme op til overfladen af vandet for at sole sig; 
de ligger da med skallet nedadvendt og foden 
sammenkrummet, så den øverste flade, fodsålen, 
har form af en båd, og på den måde kan de 1 lange 
tider ligesom krybe om på overfladen, af vandet. 
der befandt sig ved overfladen af 
71 
Som de allerfleste snegle er limnæerne 
hermafrodite; kjønsorganerne består bl. a. 
af en glandula hermaphroditiaea, hvor der dannes 
både æg og sæd: i begyndelsen går disse stoffe 
sammen, men senerehen adskilles de og kommer 
over i særskilte ledningsapparater, der munder 
i nærheden af hinanden, den mandlige kjønsåb- 
ning lige ved høire følehorn, den kvindelige i 
af åndehullet. 
grund af afstanden mellem kjønsåbningerne i al- 
nærheden Et individ kan på 
mindelighed ikke befrugte sig selv, men der må 
mindst 2 til, som da vekselvis fungerer som han 
og hun. 
Alle herhen hørende arter formerer sig* ved 
æg, som lægges sammen 1 kapsler, der har no- 
get forskjellig form hos de enkelte arter, idet de 
snart 
snart er kugleformede, snart mere ovale, 
pølseformede. Det antal æg, de indeholder, va- 
rierer også noget og kan være ganske betyde- 
ligt (indtil et par hundrede). Ægkapslerne an- 
Allerede efter 
et par dages forløb kan man i ægget se spor 
bringes på stene, planter o. len. 
af et embryo, der stadig dreier sig om sin akse. 
Når to å tre uger er gåede, er det unge dyr 
stort nok til at forlade æghyllet og leve frit i 
vandet. Fuldt kjønsmodent er det i almindelig- 
hed 1 en alder af fire måneder.  Dyrets vækst 
foregår ikke ganske jevnt, og hver høst marke- 
res tilvæksten med en perlemorglinsende valk 
på indsiden af skallet. Levetiden er i regelen 
to å tre ar, sjelden længre. Transporten af 
disse dyr fra et vasdrag til et andet eller fra 
et lavere sted til et høiere liggende sted i samme 
vasdrag må man tæuke sig foregår ved vade- 
eller svømmefugle; når de nemlig slår sig ned 
på steder, hvor der fimdes limnæer, kan let en 
ægkapsel fæste sig ved deres fødder og derved 
bringes til et andet sted. Til lokaliteter længere 
nede i samme vandsystem kan de enten føres 
på den netop omtalte måde eller ved, at æ9- 
kapsler, fæstede til træstykker eller vandplanter, 
af føres til et 
passende sted. 
løsrives strømmen og nedover 
En mærkelig egenskab ved de allerfleste 
limnæaarter er den høie grad af variabilitet, 
de besidder. Denne er nemlig så udpræget, at 
man ved flere arter skal have vanskelighed for at 
påvise fuldstændig lige former fra 2 forskjellige 
lokaliteter. 
seender på selve dyret, 
Forandringerne viser sig i flere hen- 
men måske i endnu 
