større grad på skallet. I hvert fald er skallets 
forandringer mere iøinefaldende for den overfla- 
diske betragtning, og derfor har mange taget 
hvorvidt 
dyret selv og ikke blot dets ydre form var mo- 
dificeret. 
det meget let med undersøgelsen af, 
Denne overfladiske betragtning 1 for- 
udbredte variabilitet har be- 
at der her er opstillet en hel mængde 
bindelse med den 
virket, 
meget slette arter. Især har de franske forskere, 
smr. Bourguignat et ses amis*, indlagt sig en 
sørgelig berømmelse ved at berige videnskaben 
med utallige sadanne arter. Herved har de gjort 
idet har op- 
konstrueret sine ny arter blot efter uvæsentlige 
ke) 
meget mere skade end gavn, de 
forandringer af skallet uden at betænke, at dette 
kun er en del, og en underordnet del af selve 
dyret. — Andre forskere er måske gået forvidt 
i den anden retning, idet de slar flere alminde- 
lig for gode anerkjendte arter sammen til en, 
hvorunder de da må subsummere er hel del un- 
derarter, varieteter, undervarieteter o. s. v., hvor- 
ved oversigten just ikke lettes. 
Denne uoverensstemmelse 1 begrænsningen 
af arterne beror væsentlig derpå, at man lige- 
overfor arterne af denne slægt så godt som ikke 
kan anvende det gamle artsbegreb, hvorved man 
forstår en gruppe individer, der i enhver hen- 
seende ligner hverandre pg ikke viser tegn til 
at nærme sig andre arter. Thi sådanne arter 
findes her på et par undtagelser nær aldeles ikke. 
Og evolutionslæren kan neppe have noget bedre 
støttepunkt end netop her, hvor vi ikke alene 
har den i overordentlig udpræget variabilitet, 
men hvor også de individuelle afvigelser og eien- 
dommeligheder så let nedarves. 
Den berømte tyske malakolog Rossmæssler 
har engang sagt, at årsagen til de hyppige form- 
forandringer var at søge 1 vindingernes raske 
tilvækst; herved vilde han forklare, at en liden 
forstyrrelse af den unge snegles skal kan frem- 
bringe så betydelige endelige afvigelser fra nor- 
men. Og mangt og meget lader sig herved an- 
skueliggjøre. Hos de arter, hvor vindingerne 
tiltager mere jevnt og langsomt f. eks. lmnæa 
palustris M. og I. glabra M., er også variatio- 
ner temmelig sjeldne, medens de, som oftere 
nævnt, hos de mindre langstrakte former er så 
overordentlig hyppige. Disse ved ydre vold på 
det unge skal frembragte forandringer kan ikke 
lede til dannelsen af konstante aberrationer, da 
sådanne afvigelser ikke eller ialfald yderst sjel- 
den nedarves.  Vistnok kan man især i ubeskyt- 
tede søer med voldsom bølgegang finde slige 
monstrositeter 1 har 
at disse eiendommelig- 
massevis, men derfor vi 
ikke lov til at antage, 
heder er arvelige, da deres tilstedeværelse jo 
lader sig forklare på anden måde. 
Foruden dette moment har vi flere andre, 
der er af ligeså stor betydning, og som 1 mod- 
sætning til det nævnte ikke alene indvirker på 
nogle enkelte individer, men på alle dem, der 
Sådan 
dets kemiske sammensætning, (navnlig kulsyre- 
lever på samme lokalitet. er især van- 
og kalkgehalt), mængde- og strømforhold, vege- 
tationens art og mængde samt bundens be- 
skaffenhed. 
dannelsen af mange forskjelligartede former, der 
de - lokale forhold 
skulde forandres igjen, f. eks. ved omregulering 
Disse omstændigheder kan betinge 
atter kan modificeres, hvis 
af et vasdrag, der igjen kunde indvirke på vege- 
tationsforholdene. 
På disse ydre fysikalske og kemiske forhold 
beror opstillelsen af de sakaldte korrespon- 
derende varieteter, d. v. s. at forskjellige 
arter, når de findes sammen på steder, hvor de 
nævnte forhold er de samme, optræder under 
former, som svarer til hinanden. 
Af sådanne former skal jeg her nævne: 
I. Søformer med kort spire, fast og tykt, 
hvidligt eller svagt rødligt skal, hvis sidste vin- 
ding ofte er kantet eller vinklet. Mundingen 
ofte udbredt. Forekommer 1 større søer med 
sparsom vegetation og fast, sandet eller stenet 
bund. Formen viser sig særlig skikket til at 
leve på de nævnte steder, der ofte er meget 
vindbare, og hvor bølgeslaget kan være heftigt; 
den korte brede form med den reducerede spire 
får dyrene rimeligvis, fordi de da frembyder den 
At 
mundingens rand oftest er udbredt, skriver sig 
mindste overflade til angreb for bølgerne. 
fra at dyrene, for ikke at rives med af bølgesla- 
get, stadig må trykke sig fast mod underlaget. 
IT. Flodformer har ligesom søformerne, 
som de i mange stykker ligner, da bølgeslaget 
og den sterke strøm frembringer noget nær lig- 
nende former, et sterkt og fast skal, der er no- 
get mere langstrakt, end man i almindelighed 
træffer det hos søformerne. Mundsømmen ud- 
bredt som. følge af, at den rivende strøm i de 
