bække eller elve, hvor de findes, tvinger dem til 
at hefte sig fast ved underlaget. 
TITT. Brakvandsformer. Hos 
skalmundingen meget liden, vindingerne gjerne 
dem er 
sterkt hvælvede eller endog vinklede og skallet 
tyndt. 
almindelige ved Østersøens kyster. 
Lever 1 brakt eller ganske salt vand, især 
IV. Kanalformer med opblæst, tyndt og 
gjennemsigtigt skal og smukt afrundede vindin- 
ger. I stille, beskyttede kanaler eller større 
damme, fattige på plantevækst. 
V. Sumpformer med tyndt, skjørt skal, 
hvis sidste vindinger ofte er forsynet med git- 
terformige, fremstående linjer; dets munding er 
gjerne meget stor. I myrer og damme med 
blød, mudret bund og frodig plantevækst. 
VI. Hungerformer. Herved forstår man 
små eller forkrøblede former, der lever under 
ugunstige livsvilkår, f. eks. kolde eller inkonstante 
vandsamlinger, der er fattige på passende næring. 
der 
disse forandringer, ikke altid er så skarpt ad- 
Ligesom de betingelser, frembringer 
skilte 1 forskjellige kategorier, er også grænsen 
mellem de enkelte former, som vi træffer 1 na- 
turen, ofte ikke så distinkt, som jeg her har 
antydet. 'Tvertimod, vi har næsten alle mulige 
overgange, og de former, jeg netop har nævnt, 
er væsentlig at betragte som typer, hvorom alle 
andre forskjelligheder, beroende på uoverensstem- 
melser i de lokale forhold, i regelen vil lade sig 
gruppere. 
Jeg kommer endelig til et moment, som 
man først i den senere tid er bleven opmerk- 
som på, 
og det er, at enkelte forandringer 1 
dyrenes habitus skriver sig fra afvigelser i 
Man 
at der i ægkapslerne af og til forekom æg med 
den embryonale udvikline. vidste, 
2 eller endog flere kjerner, men hvorledes de 
dyr så ud, der udvikledes af sådanne æg, havde 
man ikke idé om, før den ungarske forsker H u- 
zay for nogle år siden publicerede sine under- 
Han 
del sådanne æg, og ved at sammenligne embryo- 
søgelser derom. isolerede nemlig en hel 
nernes udvikling med ungerne fra normale æg 
fandt han, at de første slap nogle dage før ud 
af ægget end de andre, men at de til ojengjæld 
havde en mindre størrelse: inden 
tid (9—6 dage) havde de imidlertid 
normale unger, og nu vedblev de at 
ganske kort 
indhentet de 
vokse meget 
hurtig og specielt i længderetningen, så at man 
73 
tilslut fik former, der udmerkede sig ved en meget 
langstrakt og meget smal legemsform. Forklaringen 
på dette interessante fænomen er rimeligvis den, 
at de to ved siden af hinanden liggende tvilling- 
embryoner især under rotationsprocessen gjensi- 
dig hindrer hinandens udvikling, så at dyrene ikke 
kan vokse ligelig 1 alle retninger, men væsent- 
lig blot nedad. 
Hvad de æg angår, der har flere kjerner, 
så fandt Hazay, at de individer, der udvikledes 
heraf, først. kom ud af æghinden flere dage senere 
end de normale embryoner; desuagtet var de 
som følge af det tryk, de udøvede på hinanden, 
og som nødvendigvis måtte virke hindrende på 
deres frie vækst i næsten alle retninger, meget 
mindre end normalt og havde meget kantede 
At det 
tryk, de havde at modstå måtte være meget 
og forkrøblede vindinger. gjensidige 
stort, viste sig også derved, at de allerfleste 
embryoner allerede i tidligere stadier af sin ud- 
vikling døde og degenererede, og at kun et for- 
svindende antal individer oplevede det tidspunkt, 
da de kunde forlade ægget. 
Ved at lade disse dyr forplante sig med 
hinanden fandt Hazay, at ikke alle deres unger 
havde samme legemsform som forældrene, men 
at flere eller færre af dem slog tilbage til den 
oprindelige stamform. 
At dette embryonale moment imidlertid er 
af væsentlig betydning for forklaringen af flere 
formers udvikling, er vel temmelig sikkert; spe- 
cielt er dette tilfældet med de meget langstrakte 
smale varieteter, hvis opståen ellers ikke vilde 
være let at forstå. : 
Af det her forklarede vil man kunne indse, 
hvorledes der at en stamform 1 tidernes løb vil 
kunne udvikle sig en hel del tilsyneladende vidt 
forskjellige varieteter enten ved en abnorm em- 
bryonal udvikling eller ved de forandringer i de 
lokale forhold, til 
at leve. Disse variationer kan naturligvis yder- 
hvorunder dyrene kommer 
ligere udpræges eller atter ophæves, ved at lignende 
eller forskjelligartede individer parrer sig med 
«Hvis 
orund opstået varietet stadig krydses med ho- 
hinanden. således en af en eller anden 
vedformen, vil den tilslut falde tilbage til denne. 
Efter dette vil det ikke blive så let at give 
en ordentlig artsdiagnose bare efter skalformen, 
som mange før væsentlig har gjort: thi, som vi 
har seet, må vi under det samlede begreb art 
