1 flere Sekunder, da den lidt efter lidt ligesom 
aftog og fjernede sig mod Syd. Alle, som laa 
i Bygningen, med Undtagelse af nogle mindre 
Børn, vaagnede af Bevægelsen. Hestene paa 
Stalden arbeidede og larmede for at komme løs.* 
Ogsaa efter en Meddelelse fra Aasnes, som 
ligger ved Glommen 1 Syd for Elverum, syntes 
Bevægelsen at gaa fra Nord (eller lidt Nordost) 
i sydlig Retning. Man følte først et svagt 
Stød ledsaget af en stærk Rullen, dernæst et 
stærkere Stød. Hr. M. Noer skriver til mig 
fra Hof, som ikke ligger langt herifra, at han 
først hørte en Sus (eller Dur) kommende fra 
Øst, derpaa et meget haardt Skrald, igjen Sus 
saa nok et Skrald — kanske noget stærkere 
end det første — saa igjen Sus, som han tydelig 
hørte gik i Vest og lidt nordlig. Beretningen 
om Jordskjælvets Bevægelsesretning, tilfører Hr. 
Noer, er forresten meget forskjellig. Paa Øst- 
siden af Glommen angaves den at gaa fra Vest 
til Øst. I Hamar mentes Bevægelsen at være 
gaaet fra Nordvest til Sydost.. I Kongsvinger 
mærkede man ingen Rystelse, men hørte kun 
en Lyd lig en fjern Fossedur eller fjern rullende 
Torden. Det samme var Tilfældet paa Sæter- 
støen i Vest herfor. Fra en Gaard !/, Mil i 
Sydvest for Skarnes mærkedes dog en Rystelse, 
hvorved Vindusruderne klirrede. Ved Lille- 
strømmen havde man intet mærket. 
Medens Jordens Bevægelse ved et stærkt 
Jordskjælv nær Udgangsstedet kan sammenlignes 
med Bølgegang i krap Sø, optræder den længere 
borte som langstrakte, svage Dønninger. Saa- 
danne er mærkede i Aas. En Meddeler beret- 
ter, at han laa og læste, da han pludselig følte 
sit Legeme ligesom rulles frem og tilbage 1 
Sengen, som stod 1 tredie Etage. Nogen Larm 
eller rystende Bevægelse blev ikke fornummet. 
s Da jeg ikke kunde forklare mig den eiendomme- 
lige Rullen af mit Legeme uden ved Jordskjælv, 
saa jeg paa mit Uhr, og viste dette 2 Minutter 
over 11. Ved næste Morgen at spørge andre 
i Huset, om de havde mærket noget Jordskjælv, 
fik jeg dog af alle et benægtende Svar. 
Den svenske Geolog Otto Gumilius, der 
hvert Aar samler Oplysninger om de svenske 
Jordskjælv, har meddelt mig, at dJordskjævet 
har været mærket 1 Dalby, som ligger ved 
Klarelven, og i Østmark, Lysvik*) og Sunne, 
som ligger mellem Klarelven og Rigsgrændsen. 
Han har ogsaa en lagttagelse fra Vægsjøberg i 
Tryssil. Hans Reusch. 
* Ifølge Morgenbladets Aftennummer for Sde 
Januar 1886, indtraf Jordskjælvet her KI. /,12, 
var stærkt og fremkaldte stor Skræk hos Gaar- 
dens Beboere; det varede ca. */, Minut. 
Eiendommeligheder ved visse Træers 
Ernæring. 
Af Dr. J. Brunchorst. 
En af de botaniske Undersøgelser, som 1 
det sidste Halvaar har vakt mest Opsigt, var 
en liden Afhandling af Professor ved landwirth- 
schaftliche Hochschule i Berlin Frank: ,, Ueber 
die auf Wurzelsymbiose beruhende FHrnåhrung 
gewisser Båume durch unterirdische Pilze*. Selv 
mange tyske Dagblade, hvilke ellers lidet be- 
skjæftiger sig med Begivenhederne inden Natur- 
videnskaben, saasnart disse imgen paagribelig 
praktisk Betydning har, indeholdt i sim Tid No- 
tiser herom; men saavidt jeg ved, har hos os 
den interessante Undersøgelse imgen Omtale fun- 
det, og jeg vil derfor i det følgende med faa 
Ord gjøre Læseren bekjendt med Sagen. 
Vore sædvanlige Planter, alle de som har 
grønne Blade eller i det hele er i Besiddelse af 
det grønne Farvestof ,Chlorophyl*, der findes 
i Bladene, ernærer sig jo ved Hjælp af Kulsyre, 
som de ved Bladenes Hjælp opsuger fra Luften 
og i Bladene omdanner til organiske Forbindel- 
ser. Der findes imidlertid en stor Mængde Plan- 
ter, som ikke er istand til saaledes at ernære 
sig redelig ved sit eget Arbeide, idet de mangler 
det grønne Farvestof, som dertil er nødvendigt. 
Især er Soppene en talrig Klasse saadanne 
Planter. Tildels nærer disse chlorophylløse Soppe 
sig som Parasiter eller Snyltere, idet de 
overfalder levende grønne Væxter og røver fra 
dem de Næringsstoffer, disse ved møisommeligt 
Arbeide erhverver sig, for i mange Tilfælder 
tilslut at ødelægge og dræbe Væxtplanten selv. 
Saadanne snyltende Soppe er det, som foraarsa- 
ger de talrigste og skadeligste Sygdomme paa 
de dyrkede Væxter. 
Mange Soppe er ikke istand til saaledes at 
leve af Rov, men maa vente til de Væxter, som 
skal levere dem deres Næring, er døde en na- 
turlig Død eller tagne af Dage af virkelige Pa- 
rasiter. Saa overfalder de det døde Planteaad- 
sel og lever af det, idet de selv medvirker til 
dets videre Ødelæggelse og endelige Hensmul- 
dren. Disse Soppe kalder vi for Saprophyter. 
Alle døde Planter og Plantedele, alle af- 
faldne Blade og Kviste blir tilslut til sort Muld- 
jord eller Humus, som jo danner det øverste 
Lag af al dyrket Jordbund, og ogsaa denne 
Muldjord tjener mange Soppe, saaledes de store 
Hatsoppe, der for den populære Bevidsthed staar 
som Typen for Soppe, til udelukkende Næring. 
Medens nu som sagt de allerfleste Soppe, 
som henter sin Næring fra andre levende Plan- 
ter er meget skadelige og farlige for disse, saa 
kjendes dog enkelte Tilfælde, hvor de grønne 
selvstændige Væxtplanter synes saaledes at have 
*) (Ber. d. Deutsch. Bot. Ges. 1885 p. 129). 
