greit bevist, at de nævnte Træer under sæd- 
vanlige Qmstændigheder ikke ernærer sig selv- 
stændig men kun ved Hjælp af en fremmed 
OQrganisme, der for disse Træer spiller samme 
Rolle og udfører samme Funktion, som Rod- 
haarene udfører for de sædvanlige Væxter.  Saa- 
vidt er Sagen sikker, og allerede dette er et 
høist interessant Faktum; men der er meget som 
taler for Berettigelsen af den Theori eller Hypo- 
these, som nu skal omtales. 
Medens de med grønt Farvestof udstyrede 
Væxter, som vi ovenfor omtalte, ernærer sig af 
Luftens Kulsyre og fra Jorden kun. optager 
mineralske uorganiske Næringsstoffer og uorganiske 
Kvælstofforbindelser, saa er mange Soppe istand 
til at skaffe sig sin hele Næring, saavel de 
mineralske Stoffer som de organiske Kulstottor- 
bindelser, de tiltrænger, fra den sorte Muldjord. 
De høiere Planter har ingen Nytte af den sorte 
Muldjord i og for sig; først ved sin videre Op- 
løsning og Spaltning leverer den de Stoffer disse 
tiltrænger. Mange Soppe derimod er istand til 
at ernære sig direkte af den sorte Muldjord. 
Naar nu en saadan Sop forekommer symbiotisk 
paa Rødderne af de nævnte Træer, saa ligger 
det nær at antage, at kanske denne Sop kunde 
hjælpe Træerne til at ernære sig direkte af 
Muldjorden, før denne spaltes videre; at altsaa 
den omtalte Rodsop kunde bevirke en væsentlig 
Forandring i de nævnte Træers Ernæringsmodus 
og lette dem Erhvervelsen af organiske Kulstof- 
forbindelser: Dette er foreløbig en Hypothese, 
som maa støttes ved Experiment, men det er en 
Hypothese, som har meget for sig. Det bedste 
Bevis for, at Rodsoppen virkelig hjalp Træerne 
med Erhvervelsen af organiske Kulstofforbindelser, 
vilde være det, om man kunde bringe et saadant 
med Rodsop forsynet Træ til at voxe uden at 
optage Kulsyre fra Luften, til altsaa at ernære 
sig udelukkende paa Bekostning af de 1 Jorden 
værende Forbindelser. Dette experimentelle 
Bevis er ikke leveret. Derimod kjender vi en 
Plante, som ikke nogensinde er istand til at 
ernære sig af Luftens Kulsyre, og hvis Rødder 
er forsynede med den samme (eller en ganske 
lignende) Rodsop, som de omtalte Træers Rød- 
der. Det er en chlorphylfri Plante, Monotropa 
hypopitys. Denne er, fordi den mangler 
Bladgrønt, ude af Stand til at ernære sig af 
andre Kulstofforbindelser end de, som findes i 
Jorden, og da dens Rødder er bedækkede med 
Rodsoppen, synes det sikkert, at det først er 
gjennem denne Formidling, at disse Kulstoffor- 
bindelser kan erhverves. Naar saa den samme 
Sop forekommer paa andre Væxter, ligger det 
særdeles nær at antage, at de ogsaa her udfører 
en lignende Funktion og derved sparer Træerne 
for en Del af deres Ernæringsarbeide. Sikker 
Besked paa dette interessante Problem maa 
Forsøg, som Frank er ifærd med at udføre, 
UT 
give. Selv om Forsøgene — mod Formodning 
— skulde give det Resultat, at Træerne trods 
Rodsoppene ernærer sig paa sædvanlig Vis, ude- 
lukkende af Luftens Kulsyre, er den her 
beskrevne Kjendsgjerning dog af stor Interesse. 
idet det staar fast, at Soppene har ialfald den 
Betydning, at skaffe Træerne deres mineralske 
Bestanddele (indbefattet Kvælstoftet), og idet det 
derved altsaa er bevist, at nogle af vore almin- 
Saa 
deligste Træer paa den mærkeligste Maade lever 
i Symbiose med en Sop. 
Mindre Meddelelser. 
Muslingforgiftning. Som Tillæg til den i 
Nr. I givne Meddelelse om Muslingforgiftningen 
i Wilhelmshaven kan vi anføre, at det ved 
senere Undersøgelser af M. Wolff i Virchows 
pathologiske Institut i Berlin er bragt til 
Klarhed, at beveren udelukkende er at anse 
som Blaamuslingens Giftorgan. Undersøgelserne 
udførtes med levende eller i ethvert Fald friske 
Muslinger; de enkelte Organer blev strengt ana- 
tomisk udpræpareret og enkeltvis prøvet 
paa sine giftige Egenskaber. Paa de til For- 
søgene anvendte Dyr blev Substansen indbragt 
i Underhudeellevævet. Samtlige Dyr (10 i Tal- 
let, dels Kaniner dels Marsvin), som var blevet 
inokuleret med den fra alle omkringliggende 
Organer fripræparerede Lever, gik til Grunde i 
Løbet af fra 2 indtil 20 Minutter.  Muslingernes 
Bevægelsesorgan, Kappen og Gjællerne, Blød- 
delene overhovedet med Undtagelse af Leveren 
viste sig uskadelige. Gjentagende blev Forsøget 
anstillet paa følgende Maade: Dyrene, som uden 
Skade havde taalt Muslingernes samtlige Blød- 
dele med Undtagelse af Leveren, blev inokuleret 
med et Stykke Lever; Resultatet var det samme; 
de døde samtlige 1 Løbet af kort Tid. Paa 
samme Maade virkede Saften, saa vel som det 
alkoholiske Uddrag af Leveren. Efter 3 Ugers 
Hungren havde Muslingernes Lever tabt saa meget 
af sin Giftighed, at kun !/3 af de dermed infi- 
cerede Dyr gik tilerunde tiltrods for, at der 
blev taget en 2—3 Gange saa stor Dosis som 
tidligere; derimod blev ikke Muslinggiften i 
Tjeveren ødelagt ved Udtørring. 
(Fortschr. d. Med. 1886 Nr. 
K. G. 
BD.) 
En mulevende fossil Haifiskart. Garmann 
har, ifølge en Meddelelse paa det amerikanske 
Naturforskermøde, af japanesiske Fiskere erholdt 
en Hai, som ikke blot uden Tvil hører til 
Cladodonterues i Kulformationen særdeles udvik- 
lede Gruppe, men som endog efter al Sandsyn- 
lighed ikke kan skilles fra en Cladodontart, som 
naar tilbage til i det midtre Devon. Dette er 
