svarede Dale har bevaret Rester af de Folke- 
slag, som engang beherskede NSletterne ved deres 
Fod, saaledes har de sidste Rester af svundne 
Tiders Flora fundet Fristeder i Klipperifterne, 
hvor de med Held har kunnet holde de nye 
Erobrere borte. Nogle af disse Fortidens Rester 
træffes dog ogsaa i andre varige Formationer 
udenfor Klipperne, ligesom spredte Grupper af 
fordum vidt udbredte Folkeslag endnu træffes 
hist og her paa Sletterne omgivne og beher- 
skede af senere ankomne Erobrere. 
I de Eene, hvor disse i Norrbotten sjeldne 
Arter forekommer hyppigere, optræder mange 
blandt dem paa mange forskjelligartede Vokse- 
steder; ja almindelige Arter er ofte lidet nøie- 
regnende med Hensyn til Voksestedets Natur. 
Saalænge Veirlaget begunstiger dem, kan de 
vokse paa meget forskjelligartede Steder. Men 
naar det bliver mindre gunstigt, bliver Antallet 
af tjenlige Steder mindre. Sydlige Arter, som 
behøver megen Varme, vil, naar Veirlaget bliver 
koldere, holde sig længst paa tørre varme Steder, 
paa Kalk og i Urer mod Solsiden *). Og naar 
Veirlaget bliver varmere, vil de nordlige Arter 
holde længst ud paa kjølige, fugtige Steder**). 
pe Fjeldene (saavel i Norge som) i Norrbotten 
store Vidder dækkede af Lav. Disse tørre 
ae vokser ofte paa et torvagtigt Under- 
lag af samme Beskaffenhed som det, der 1 fug- 
tigere Fjeldegne dannes ved Plantevekstens lang- 
somme Formuldning under rigelig Tilgang paa 
Vand og lav Temperatur. Dette viser, at For- 
tiden havde et fugtigere Veirlag. Mange nu 
snebare Toppe bar Snefonder paa sin Ryg. Nu 
er Sneen borte og Udtørringen vidt fremskreden. 
Og det er især langs Fjeldbækkene, at den gamle 
Fjeldflora har formaaet at holde sig under de 
nuværende ugunstige Forhold. 
Moserne 1 Norrbotten vidner saaledes om 
Forandringer i Veirlaget. Uanseet de Vanske- 
ligheder, hvormed en Spredning paa langt Hold 
har at kjæmpe, staar Sandsynligheden for, at 
en Art fra et eivet Udgangspunkt skal spredes 
til et andet Sted, i omvendt Forhold til Kva- 
dratet paa Afstanden. Paa alle forud besatte 
Steder er Sandsynligheden for at en enkelt Spore, 
som kommer langveisfra, skulde udvikle sig, saa 
*) Derfor har mange Arter sine Nordegrændser paa 
Kalk, skjønt de i sydlige Egne er uafhængige 
af Underlagets Beskaffenhed. Det samme er 
Tilfældet med Landsneglene (if. Jordan). Og 
Hult viser, at i Norrbotten. flere sydlige Arter 
vokser paa Dolomit. 
* Paa saadanne Steder har mange Arter sine Syd- 
grændser.- I Krogkleven vokser paa Skygge- 
sidens fugtige Klipper endnu enkelte Fjeldplan- 
ter (bl. a. den vakre Saxifraga Cotyledon) som 
Minder om længst svundne Dage, da Kristiania- 
egnens Flora havde en arktisk Charakter. Og 1 
Nordmarkens regnfulde subalpine Skovtrakter 
finder vi spredte Rester fra en Tid, da vor Flora 
lignede Kystegnenes. 
den nye Art fik Fodfæste, forsvindende liden. 
Derfor er en Indvandring fra langt Hold ialfald 
en stor Sjeldenhed. Moserne vandrer i tætte Mas- 
ser; varige Frobringer kan en Mosflora alene 
gjøre Skridt for Skridt, saalangt Veirlaget til- 
lader den at gaa. Det er med Moserne som 
med Fanerogamerne. Deres Vandring er en 
Sneglegang, som bestemmes af de sekulære geo- 
grafiske og klimatiske Ændringer paa vor Jord. 
Derfor beviser de sjeldne Arter ved den 
Maade, hvorpaa de forekommer, at de engang 
maa have været almindeligere, og at de engang 
indvandrede under Forhold, som ikke længere 
raader. Man har ogsaa nok af andre Beviser 
forat Klimatet siden Istiden har undergaaet 
vjentagne Vekslinger, disse Beviser turde 
vel være saa vel kjendte, at vi her ikke nær- 
mere behøver at dvæle ved dem. Selv 1 Norr- 
bottens Ødemarker, hvor Menneskets Indflydelse 
og 
paa Naturen neppe kan have været synderlig 
betydningsfuld, er Skovgrændsen sunket; vidt- 
strakte Vandsamlinger er udtørrede og forvand- 
lede til dyndede Sumpmarker, og Landet var 
å I g 
engang saa rigelig vandet, at Torneaelv lagde en 
d Meter høi Strandvold over en gammel Torv- 
myr og arktisk Torvmuld dannede sig paa de 
nu udtørrede og lavbevoksede Fjelde i Kemi 
Lapmark. 
De sjeldne Arter kan henføres til tre 
Grupper: 
1) Arter, som tilhører et koldere, 
2) Arter, som tilhører et varmere Klima 
end det nuraadende, 
39) Arter, som tilhører et Klima med s samme 
Varme som det nuværende. 
Denne sidste Gruppe synes saaledes ikke 
at tyde paa nogen Klimatforandring, og dog er 
dens Arter sjeldne. — Hvorledes kan nu det 
stemme med Læren? Det er klart, at dersom 
Klimatet har vekslet mellem arktisk, maritimt, 
mellemeuropæisk og borealt, da maa det mere 
end engang have befundet sig paa et Mellem- 
stadium modsvarende det, som nu raader 1 Ee- 
nen. Og da Floraen har været nødt til at 
veksle med Klimatet, saaat det boreale Klima 
hvergang har medført en boreal Flora, om just 
ikke altid af aldeles ensartet Sammensætning, 
saa maa ogsaa levninger af de ældre boreale 
Floraer kunne opvises. Mange af disse kan 
maaske begynde at sprede sig paany. Men en- 
kelte af de største Sjeldenheder er tilstede i 
saa ringe Mængde, at de ikke formaar at sprede 
om end Klimatet er gunstigt. 
De klimatiske Ændringer, hvorom Norr- 
bottens Mosflora vidner, er if. Hult følgende. 
Efter Istiden fulgte først den arktiske Periode 
med et koldt Veirlag og arktisk Vegetation i 
Lavlandet. »enne Flora er nu splittet, og vi 
finder dens Rester ikke blot paa Fjeldene men 
ogsaa fleresteds i Granens Belte. Saa kom den 
sIg, 
