subarktiske Periode med et kjøligt og mere 
maritimt Klimx. OQgsaa den Flora, som dengang 
indvandrede, opviser nu spredte Rester og sjeldne 
Arter. Den meridionale Periode fulgte med 
et varmt Klima uden Antydning til større Fug- 
tighed. Denne svarer til min boreale Tid. Re- 
sterne fra denne Tid er betydelig talrigere end 
fra den arktiske. Mere end Halvdelen af de i 
denne Tid indvandrede Arter vokser paa Klipper 
og flere udelukkende paa Dolomit, en Bergart, 
som ikke har en eneste udpræget nordisk Mose. 
Enkelte af disse sydlige Arter tyder endog 
paa, at Klimatet engang siden Istiden var be- 
tydelig varmere end nu. — Efter denne Periode 
fulgte den maritime (min atlantiske) med et 
udpræget Havklima, maaske noget kjøligere end 
det nuraadende.  Kystfloraen, som nu er ind- 
skrænket til det vestlige Norge, de britiske Øer 
og andre Kystegne, bredte sig langt mdover Fast- 
landet. Endelig kom Nutiden, tørrere og 
maaske noget varmere end den nærmest fore- 
gaaende med et ganske udpræget kontinentalt 
Klima. 
Forsaavidt er Forfatteren enig med Refe- 
renten. Men Hult mener, man behøver ikke at 
antage flere Vekslinger end de nævnte og ud- 
taler Tvivl om de af mig opstillede subboreale 
og subatlantiske Perioder. Antagelsen af disse 
sidste støttes for Norges Vedkommende dels paa 
Floraens Udbredelse i det sydlige Norge, dels 
paa 'Torvmyrenes vekslende Lag, og endelig 
synes ogsaa Antallet af Strandliniernes og Ter- 
rassernes Nivaaer at tale for flere Vekslinger 
end de af Hult opstillede. Hult kjender ikke 
mine senere Undersøgelser over Myrene. De 
Grunde, som han anfører mod at stole formeget 
paa Myrenes Vidnesbyrd, har jeg allerede selv 
veiet og tror dem afkræftede ved mine Under- 
søgelser af Myrene. Det vilde være ønskeligt, 
om ogsaå Finlands Myre kunde blive undersøgte. 
A. Blytt. 
Lidt om Lodtrækninger. 
Af Observator Geelmuyden. 
Naar noget skal undersøges ved Experiment 
eller bestemmes ved Observation, indretter man 
sig gjerne saaledes, at Antallet af Fxperimenter 
eller Observationer bliver noget større end nød- 
vendigt, eller rettere sagt større end det vilde 
være nødvendigt, saafremt noget Menneskeværk af 
denneÅrt kunde udføres uden Feil. Ved det forø- 
gede Antal kan man nemlig have grundet Haab 
om at faa Resultatet ud med større Nøiagtighed, 
end hvis man havde indskrænket sig til det 
mindst mulige Antal; dette Haab grunder sig 
88 
naturligvis paa den Forudsætning, at de Feil 
man begaar, naar alting er forstandig anordnet, 
er hvad man kalder tilfældige, det vil sige, 
at de gaar gøgjennemsnitlig lige hyppig til den 
ene Kant som til den anden. Skal man saa- 
ledes, for at nævne et ganske simpelt Exempel, 
maale Længden af en Linie paa Jordens OQver- 
flade ved Hjælp af en Maalestok, som er kor- 
tere end Linien selv, saa skulde egentlig een 
Maaling være nok; men udfører man Maalingen 
flere Gange, viser det sig strax, at ingen af 
dem er feilfri, nemlig derved at Resultaterne 
afviger lidt indbyrdes. Som enhver ved, bruger 
man i saadanne Tilfælde at tage Middeltallet: 
dette grunder sig netop paa den Forudsætning, 
at Feilene er tilfældige. Middeltallet giver sig 
ikke ud for at være den absolute Sandhed, men 
den største Tilnærmelse dertil, som man under 
de givne OQmstændigheder formaar at opdrive. 
I andre Tilfælde, især naar man samtidig skal 
bestemme flere ubekjendte Størrelser, kan Frem- 
gangsmaaden blive mere indviklet; men saafremt 
man tør gaa ud fra, at Feilene er tilfældige, 
kan man altid bringe det bedst mulige ud af 
de foreliggende Data, og man kan tillige be- 
regne, hvor stor Sikkerhed man kan vente hos 
det fundne Resultat. 
Imidlertid viser Erfaring, at det ikke er 
nogen let Sag at indrette sig saaledes, at Fei- 
lene bliver rent tilfældige; man er udsat for, 
at der tillige indsniger sig hvad man kalder 
systematiske Feil, det vil sige saadanne, som 
virker til en bestemt Kant eller paa en bestemt 
Maade. Om man saaledes ved det ovennævnte 
Exempel havde udført Maalingen med en Maale- 
stok, som ikke havde den rigtige Længde, saa 
vilde naturligvis selv et ubegrændset Antal Maa- 
linger ikke give et rigtigt Resultat; de tilfæl- 
dige Feil vilde man vistnok blive kvit ved at 
tage Middeltallet, men Feilen hos Maalestokken 
vilde blive hængende ved Resultatet lige saa 
mange Gange forøget, som Maalestokken gaar 
op i Linien. Ligeledes ifald man havde udført 
Maalingen med en Metalstav uden at tage Hen- 
syn til, at denne kun ved en bestemt Tempe- 
ratur har den rigtige Længde.  Saadanne Feil 
som de her nævnte vilde nu røbe en grov 
Mangel paa Qmtanke; men Erfaring viser, at 
selv om alting er anordnet med den største 
Omhu, har man vanskeligt for at undgaa syste- 
matiske Feil. Følgen er, at den saakaldte ,sand- 
synlige Feil* ved'et udbragt Resultat ofte er 
temmelig usandsynlig, fordi Forudsætningen om 
Feilenes Tilfældighed ikke holder Stik. 
En Lodtrækning kan ogsaa paa en vis 
Maade betragtes som et Experiment, hvor det 
særlig gjelder at indrette sig saa, at Tilfældet 
faar raade uindskrænket. Forholdene er her 
gjerne saa simple og overskuelige, at det kan 
synes en let Sag at værge sig mod systematiske 
