Vei; men samtidig finder en vifteformig Udbre- 
delse af Iysbundten Sted, og vi ser nu, naar vi 
opfanger Lyset paa en hvid Skjerm, Regnbuens 
samtlige Farver ved Siden af hinanden; forener 
vi dem atter, f. Eks. ved Hjælp af en Linse, 
saa opstaar paa nyt hvidt Lys, og vi kan paa 
denne Maade bevise, at det hvide Lys er sam- 
mensat af disse forskjellige Farver. 
Mindre smukt lader dette sig vise ved 
et andet Forsøg. Svinger man et glødende 
Kul i en Kreds, saa ser man som bekjendt en 
lysende Kreds, da Lysindtrykket paa de trufne 
Steder af Nethinden endnu vedvarer en Stund, 
efterat Billedet af det glødende Kul har truffet 
dem. Paa samme Maade ser jeg paa en Skive, 
som jeg dreier hurtig om sim Akse, istedenfor 
et sort Punkt en sort Kreds, og anbringer jeg 
farvede Sektorer paa Skiven, saa har jeg Ind- 
trykket af den ene Farve endnu, medens det samme 
Sted af Nethinden bliver truffet af en anden 
Farve; den modtager derfor to Indtryk paa en 
Gang eller ogsaa flere, hvis jeg anbringer flere 
Farver paa min Skive. Saaledes kan jeg bringe 
forskjellige Lyssorter 1 Øiet selv til Blanding. 
Ordner jeg nu paa Skiven Regnbuens samtlige 
Farver 1 bestemt Forhold, vilde jeg faa Ind- 
trykket af hvidt, saasnart jeg satte Skiven i 
en meget hurtig Dreining, hvis Farverne var 
fuldstændig rene, og hvis de besad Regnbue- 
farvernes lysende Evne. Da dette ikke er Til- 
fældet, maa vi lade os nøle med en mere og 
mindre graa Farve. 
Falder nu hvidt Lys paa en Gjenstand, 
saa sker der forskjelligt efter dennes forskjellige 
Beskaffenhed. Ikke ethvert Legeme tilbagesender 
nemlig, alt hvidt Lys, men de fleste absorberer, 
ssluger*, visse Bølgelængder af Lys, og kun det, 
som reflekteres, kommer til vort Øie og bestem- 
mer Gjenstandens Farve. Naar altsaa f. Eks. 
alt rødt, gult og blaat lys absorberes af et 
Legeme, kan bare det grønne, d.e. saadant, 
som har en Bølgelængde, der frembringer Ind- 
trykket grønt, reflekteres; vi kalder altsaa le- 
gemet grønt. Har Legemet den KEgenskab at 
reflektere alt lys og slet ikke absorbere noget, 
saa viser det sig for os som hvidt; hvis det 
derimod opsluger alle Lyssorter og slet intet 
Lys reflekterer, er det sort. Det samme som 
gjælder om det reflekterede Lys, gjælder ogsaa 
for det gjennemfaldende. Hvis vi lader hvidt 
Lys gaa gjennem en Glasplade, som ikke slipper 
de grønne, blaa og violette Straaler igjennem, 
de gule kun delvis, men de røde fuldstændig, 
saa vil vi kalde det Glas rødt, og da der kun 
gaar Lys igjennem med 448 Billioner Æther- 
svingninger 1 Sekundet, saa vil alle med dette 
Lys belyste Gjenstande have et rødt Udseende, 
hvis de da ikke har den FEgenskab at absorbere 
dette luys, i hvilket Tilfælde de jo vil se sorte ud. 
Vi begaar altsaa en Feil, naar vi taler om 
farvet Lys. om farvede Gjenstande; Fornemmel- 
sen af det farvede er noget ganske subjektivt, 
det objektive er kun Ætherdelenes Svingninger. 
Desuagtet vil vi give efter for Sprogbrugen og 
saavidt som muligt betragte Farverne som noget 
objektivt. » 
Vi har hørt, at Ætherdelene, som svinger 
448 Billioner Gange i Sekundet, fremkalder 
Fornemmelsen af rødt; men hvad sker der med 
dem, som gjør 1, 2, 3 o.s.v Billioner flere 
Svingninger? — Vi opfatter ingen Forandring 
1 Farven; først ved et voksende Svingetal bliver 
det røde eulagtigt, ved 472 Billioner Sving- 
ninger kalder vi det orange, hvormed vi mener 
et sterkt i det gule faldende rødt eller et sterkt 
i det røde faldende gult. + Først ved 526 
Billioner Svingninger taler vi om en fra rødt 
total forskjellig Farve. Vort Synsorgan er 
konstrueret saaledes, at det egentlig kun formaar 
at adskille fire forskjellige Slags Farver, rød, 
gul, grøn, blaa; mellem disse ligger som Farver 
af anden Orden orange mellem rødt og gult, 
violet og purpur mellem blaat og rødt; det 
mellem gult og grønt liggende gulgrønt, beteg- 
ner vi ikke med noget eget Navn; ligesaalidt 
det blaagrønne; blaat, som nærmer sig violet, 
kaldes af Fysikere og Fysiologer indigo (722 
Billioner Svingninger). Men foruden disse Far- 
ver, der af de fleste Mennesker opfattes som 
Blandingsfarver, gives dér imidlertid endnu en 
Mængde OQvergange, saaledes at der mellem 
rødt og gult kommer til at ligge en utallig Mængde 
af rødagtigt gult, gulagtigt rødt; mellem gult og 
grønt talløse Mængder gulagtigt grønt og grøn- 
agtigt gult o. s. v. Men enhver af disse Lys- 
sorter er imidlertid lige saa berettiget til at 
gjælde for enkelt Farve som de nævnte fire 
Grundfarver, og der handles ikke her om Blan- 
ding af Lys af forskjellige Bølgelængder. 
Foruden disse usammensatte Farver har vi 
imidlertid Farver af samme Udseende, der opstaar 
ved Blanding af forskjelligt Lys. Naar vi ved 
Hjælp af et Prisme danner et Spektrum paa en 
Skjærm og 1 denne Skjærm anbringer Spalter, 
saa vil der gjennem hver enkelt af dem kun 
gaa en enkelt af Spektrets Farver. Lader wi f. 
Eks. gjennem en Spalte gaa rødt Lys og gjen- 
nem en anden violet Lys, og blander vi disse to 
Luyssorter, opstaar der en Farve, som vi kalder 
purpur, og som ikke indeholdes i Spektret; 
blander vi derimod rødt og blaat, erholder vi 
et violet, som fuldkommen ligner Spektrets violet. 
Jeg maa imidlertid her omtale visse Farvers 
eiendommelige Forhold til hverandre. — Blander 
vi f. Eks. Spektrets røde med et vist blaagrønt, 
erholder vi hvidt, og ligeledes giver blaat og 
gult, grøngult og violet, blandet med hinanden, 
hvidt, kort sagt: enhver Farve i Spektret svarer 
til en anden Farve, som forbmder sig med den 
til hvidt. Vi kan altsaa ikke alene erholde 
