Farven, og Bølgelængden af det røde henved 
"lus Vi ved vistnok ikke, hvor store de indi- 
viduelle Forskjelligheder kan være; jeg mener 
dog, at saadanne vil være tilstede, og holder 
det ogsaa for muligt, at det samme Individs 
Øie ved Øvelse vil kunnne blive saa skjærpet, 
at det endog vil kunne iagttage mindre Diffe- 
rentser; kunde der ved saadan Øvelse 
endog i Aarhundredernes Løb opstaa en Fuld- 
kommengjørelse af Synsorganet. Dette fører 
mig over paa et meget vigtigt Kapitel; nemlig 
Opdragelse og Ud- 
maaske 
paa Farvesandsens 
dannelse. 
Ingen af vore Sandser bliver saa stedmo- 
derlig behandlet som Farvesandsen. =Gjennem- 
gaar vi vor hele Undervisningstid, vil vi intet- 
steds finde, at der blev forundt Farverne nogen 
Plads. Allerede i Folkeskolen bliver det for- 
udsat Barnet, at det ved, hvad rødt 
blaat er; hvor det skal have lært dette, 
Man forudsætter, som 
hos og 
derom 
det 
spørger Ingen. om 
forstaaes af sig selv, at Forældrene besørger 
denne Undervisning, og i Almindelighed er dette 
jo ogsaa Tilfældet; hyppig erhverver Barnet 
sig af sig selv disse Kundskaber ved Malen 
eller ved at lege med farvede Gjenstande. Men 
saa gives der nok af Forældre, som ikke 
finder nogen Tid til paa belærende Maade at 
beskjæftige sig med sine Børn, og maaske heller 
ikke besidder Evne og Dygtighed dertil. Naar 
nyere Folkeskole tages Hensyn til 
Farvelæren, saa er dette rosværdige Undtagelser; 
er mig ikke 
der i den 
om Læreplanen foreskriver det, 
bekjendt. 
Middelskolen — maaske ogsaa Borgerskolen 
— giver Undervisning i Gjenstand, hvori 
der tales Farver, nemlig i Fysik. Naar 
der tales om Prismernes Virkning, om Regn- 
buen, bliver Rækkefølgen af Spektralfarverne 
foredraget og lært udenad; at Diseiplen kjender 
Karverne, bliver forudsat som noget, der falder 
af sig selv. Jeg husker meget godt, at jeg 
var langt fremskreden 1 mine Studier uden at 
være paa det Rene 
Begyndelsen interesserede det mig ikke, senere 
skammede jeg mig over at spørge derom. 
Paa Høiskolerne bekymrer man sig enten 
ikke om Farver, f. Eks. ved det juridiske Fa- 
kultet, eller man forlanger dem hos Medieineren 
og Naturhistorikeren i meget udstrakt Maalestok, 
men uden at undervise i dem. Kun et ringe 
Antal af Mennesker vil, siden deres Kald fører 
det med sig at leve af Farver, direkte mod- 
tage Farveundervisning; alle andre maa paa 
egen Haand stræbe at udfylde dette Hul 1 sin 
Viden. 
Med en systematisk Opdragelse og Uddan- 
nelse af Farvesandsen kan vi forfølge et dobbelt 
en 
om 
med Begrebet purpur; i 
Maal. Vi kan for det første stræbe til at 
forøge vor Kundskab om Farverne; men vwi 
kan for det andet ogsaa tilsigte en Uddan- 
nelse og Fuldkommengjørelse af vort Synsorgan. 
Lad os først tale om Farvekundskaben. 
Det er en bekjendt Sag, at i fordums Tider, 
ligesom den Dag idag hos ueiviliserede Folk, 
Sproget ikke gik Haand i Haand med Kund- 
skaben om Farverne. — Dette Misforhold har 
endog ledet til den Antagelse, at der har været 
Tider, hvori Farvesandsen ikke var saa udviklet, 
som den er den Dag idag, fordi i de gamle 
Sprogmindesmærker, som f. Eks. Vedabøgerne, 
de homeriske Sange, Bibelen, visse Ting, hvis 
Farve er os bekjendt, ikke nævnes med dette 
Navn eller ogsaa med andre urigtige Navne. 
Der blev deraf draget Slutninger, saaledes som 
de maaske om et Aartusende kan blive draget 
om os, vi, som taler om sort Kaffe, hvid Vin, 
Vino nero, blaa Violer o.s.v., gjængse Udtryk, 
der imtet har at gjøre med de sande Anskuel- 
ser, som vi har om Kaffens, Vinens, Violernes 
Farve. Læren om KFarvesandsens Udvikling 1 
historisk Tid er mnuomstunder et overvundet 
Standpunkt; jeg vil idag ikke videre beskjæftige 
mig dermed. Men det gaar os nuomstunder 
ligesom Oltidens Folk, der for Hovedfarverne 
ikke altid havde de passende Udtryk ved Haan- 
den; vi kjender langt flere Farvetoner og Farve- 
nuancer, end vort Sprog besidder Betegnelser 
for, og kommer ofte i den Stillmg at maatte 
opfinde nye saadanne Betegnelser. 
Kun for Hovedfarverne besidder vi egne 
 Navne: hvidt, sort, rødt, gult, grønt, blaat, graat 
og brunt, hvortil endnu skulde være at henregne 
det laante Navn purpur, hvis Betydning forøv- 
rigt i Tidernes Løb har lidt mange Forandringer. 
Den største Del af de andre Farvebetegnelser 
tager vi af Ligheden med visse Gjenstande, der 
i Almindelighed har vedkommende Farve. . Jeg 
nævner som Eksempel: Blodrødt, rosenrødt, orange, 
guldgult, ravgult, vingult, straagult, resedagrønt, 
smaragderønt, pistaciegrønt, kornblomstblaat, la- 
zurblaat, violet, lila, melkehvidt, askegraat, kul- 
sort, kastaniebrunt, chamois o.s.v. Andre Navne 
har Hensyn til Farvestoffets Oprindelse, f. Eks. 
kraprosa, wismuthhvidt, okkergult, cochenillerødt, 
methylviolet og den hele Hær af Anilinfarver, 
eller til et eller andet Fabrikationssted, som 
f. Eks. sehweinfurthergrønt, kremserhvidt, nea- 
pelgult, eller endelig til Farvernes Anvendelse, 
saasom akademirødt. Slet intet siger derimod 
de efter berømte Personer eller Steder lavede 
Navne, som f. Eks. louiseblaat, bismarekbrunt, 
tegetthoffblaat, makartrødt, isabelgult, keiser- 
gult, solferinorødt, magentarødt, der ligesom isa- 
belgult samt Historien, som knyttede sig dertil, 
er blevne gjængse, medens andre, som f. Eks. 
solferinorødt, er opstaaede og forsvundne 1 vor 
Tid. 
Jeg har opregnet denne lange Række af 
Betegnelser for at gjøre Dem det klart, at 
