Farve og Intensitet; disse er ogsaa idethele 
godt kjendte og omhyggelig iagttagne. Kun én 
Ting bør fremhæves. Viser der sig allerede ved 
Solnedgang en stor rødagtig Ring, kan man vente 
sig et særdeles skjønt Forløb af Dæmringen. 
Denne Ring optraadte da ogsaa regelmæssig ved 
hine overordentlige Dæmringsfænomener, der var 
Foranledningen til dette Foredrag. 
Allerede medens Solnedgangen stod paa, 
antog Vesten en stedse mere gul til rød Farve, 
der laa lige i Horisonten; efter Solnedgang blev 
disse  Farver stedse stærkere, og over Soleu 
udbredte der sig et hvidt Skin, som nu faar en 
altid større horisontal Udstrækning og kaldes 
Dæmringsskinnet. Dette leirer sig lidt efter 
lidt over det paa den hele vestlige Himmel 
udstrakte, langt mod Nord og Syd rækkende 
gule eller røde Lag, og danner som dets Be- 
grændsping den første Dæmringsbue; det 
hele Fænomen kaldes den første Dæmring. Skyer, 
som ligger indenfor det gule eller røde Lag, 
eller ogsaa over dette i den forlængede Forbin- 
delseslinje mellem Solen og det gule Lag, viser 
sig skinnende gule, guldgule til røde og mørke- 
røde; Bjergtoppe gløder i denne Belysning, Alpe- 
gløden (Alpenglihen). 
Medens den første Dæmring saaledes for- 
løber paa den vestlige Himmel, optræder der i 
Øst et svagt og lidet paaagtet Fænomen, som 
af Mairan, der først har beskrevet det, blev 
kaldt ,anticrepuscule*, Moddæmringen. Straks 
efter Solnedgang hæver sig over den østlige 
Horisont et staalgraat til askegraat Segment, som 
efterhaanden bliver høiere og fortrænger det 
skiddenrøde eller purpurfarvede Lag, som holder 
sig 1 Øst ogsaa efter Solnedgang. Dette Fæno- 
men kaldes det mørke Segment og fremkaldes 
ved, at Jorden kaster sin Skygge gjennem Him- 
melrummet. Dets øvre Begrændsning er tem- 
melig skarp, indtil det naar en Høide af om- 
trent 10—15". Det har da leiretsig over det 
lyse rosa- eller purpurfarvede Lag og fremhæver 
sig sædvanlig ikke mere fra den øvre Himmels 
mørke. Blaa. I Virkeligheden stiger naturligvis 
Jordens Skygge stedse høiere og passerer tilsidst 
Zenith for at gaa ned til den vestlige Horisont; 
dog dette indtræder først i en senere Fase af 
Dæmringen, d. e., hvor det bliver Nat; det 
beskrives i følgende Vers af Virgil: , Fra Bjer- 
gene nedstyrter den sorte Nat.* 
Vi vil nu vende tilbage til den vestlige 
Himmel, hvor vi forlod den første Dæmring, 
da det hvide Dæmringsskin havde trukket sig. 
sammen til Dæmringsbue. Begrændsningen af 
denne Bue bliver efterhaanden ganske gul, og 
den synker langsomt ned mod Horisonten. 
Men den første Dæmringsbue har imidlertid 
neppe dannet sig, førend man i omtrent 250 
Høide bemærker et større lysende Skin, som 
meget raskt antager en purpur- eller rosafarvet 
Toue og vinder en stor Udstrækning. Dette 
er Dæmringens første Purpurlys. Dette 
lidet paaagtede Fænomen lægger fornemmelig 
Beslag paa vor Interesse med Hensyn til det 
forrige Aars usædvanlige Aften- og Morgenrøde. 
Denne Optræden af det første Purpurlys er en 
af Dæmringens regelmæssige Faser. I Alperne 
bliver man mere opmærksom derpaa, idet det 
bevirker Fftergløden (Nachgliihen). Det saa- 
meget omtalte og beskrevne Fænomen, Alpe- 
glødningen, opnaar derved sin mest tiltrækkende 
Fase. Medens Solen gaar ned, gløder de med 
Sne bedækkede eller med nøgne Klippespidse 
opragende Alpetoppe 1 livlig rødt; men efter- 
haanden stiger Skyggerne opover Toppene, og de 
viser sig 1 et blegt graat; dog snart derefter 
udgyder der sig over dem en ny fortryllende 
Rødme, i hvis Lys QOmridsene udviskes, og Alpe- 
kjæmpernes glødende Masser yder et feagtigt 
Skue; dette er hin ,,Efterglød*, som paa en saa 
eiendommelig Maade tiltaler Sindet, og ved Synet 
af hvilken de mest sjælfulde Stemninger bevæger 
Hjertet. 
Udenfor Alperne bliver i Almindelighed 
dette første Purpurlys kun da paafaldende, naar 
| der i Høiden svæver lette Fjærskyer, som viser 
sig livlig rødfarvede. Det bemærkes ogsaa 
tydelig — man skulde forresten neppe tro det 
— 1 Byernes trange Gader. Mange af Læserne. 
vil, uden maaske at have kjendt Aarsagen til 
Fænomenet, vistnok have lagt Mærke til, at i 
trange Gader, selv om de gaa fra Nord mod 
Syd, Mørket tiltager hurtig straks efter Solned- 
gang; men at der efter nogen Tid optræder en 
ny Klarhed af eiendommelig Art, ved hvilken 
det endog bliver muligt at læse for en kort Tid. 
Denne kortvarige Tiltagen af Klarheden hidrører 
fra det første Purpurlys. Denne Opklaring var 
noget af det mest paafaldende ved de usædvan- 
lige Dæmringsfænomener forrige Aar; den skrev 
sig fra den almindelig stærke Udvikling af det 
første Purpurlys. 
Dette første Purpurlys opnaar sit Maksimum, 
naar Solen befinder sig omtrent 4” under Hori- 
sonten. Svæver der da paa eller under Hori- 
sonten Skyer, saa kaster de sine Skygger 1 Form 
af mørke Striber henover Purpurlyset, saaat det 
faar et stribet Udseende. Qverflytter De dette 
Fænomen til Morgenhimmelen, har De Forkla- 
ringen paa Homers ,rosenfingrede Eos.* 
Det første Purpurlys udbreder sig hurtig i 
horisontal Retning og aftager 1 vertikal, saaat 
det trækker sig ned lige under den første Dæm- 
ringsbue. Øieblikket for Purpurlysets Forsvinden 
falder sammen med Ophøret af den saakaldte 
borgerlige Dæmring. For at kunne læse i et 
mod Øst beliggende Værelse maa man nu tænde 
Lys. Solen befinder sig omtrent 6 under Hori- 
sonten. 
