Men dermed er Dæmringen endnu ikke 
ophørt. Neppe er det første Purpurlys sunket 
ned, saa viser der sig over den første Dæmring 
et andet Dæmringsskin, og den anden Dæmring 
begynder. Den forløber netop saaledes som den 
første, kun mere afbleget. Det andet Dæm- 
ringsskin trækker sig sammen til en anden 
Dæmringsbue; der viser sig et andet, svagere 
Purpurlys, og dette falder ogsaa efterhaanden 
ned bag Dæmringsbuerne (den første er stedse 
endnu synlig), og efterat det er forsvundet, 
sænkes ogsaa Dæmringsbuerne, som synes at 
have forenet sig, og forsvinder under Horisonten. 
Denne Forsvinden falder sammen med Dæmrin- 
gens sande Ophør, med Ophøret af den saakaldte 
astronomiske Dæmring. Stjerner af sjette Stør- 
relse er nu synlige i Zenith. Men ofte mærker 
man endnu i Vest i snart kortere, snart længere 
Tid et hvidagtigt Skin, der betegner Solned- 
gangens Sted. å 
Jeg har endnu intet sagt om de forskjellig- 
artede grønne Farver, som ledsager Dæmringens 
Forløb. Det er overhovedet ikke min Hensigt 
at beskrive alle Farver og de Afskygninger, 
som optræder derved. Det vilde ogsaa være et 
forgjæves Foretagende; her er Landskabsmaleren 
mere paa sin Plads. Ikkun de karakteristiske 
Farvetoner, fornemmelig de to Purpurlys, har jeg 
fremhævet, og til disse maa endnu føies de 
herlig grønne Punkter, der danner sig paa begge 
Sider af det første Purpurlys netop i Hjørnerne, 
hvor det synes at berøre Dæmringsbuen. Disse 
grønne Pletter kom ved forrige Aars intense 
Dæmringer til særdeles pragtfuld Udvikling. 
Jeg har skildret for Dem Forløbet af en 
normal Dæmring, d. e. af en Dæmring, hvor 
alle væsentlige Faser komme til Udvikling. De 
vil hyppig kunne iagttage, at Dæmringen ikke 
forløber saa normalt Allerede Dannelsen af det 
første Purpurlys er ofte saa svag, at den neppe 
kan mærkes; og den anden er hyppig slet ikke 
mærkbar.  Moddæmringen optræder regelmæs- 
sigst.  Farvetonernes Mangfoldighed og Pragt 
er underkastet den største Afveksling og Om- 
skiften. I Almindelighed er Dæmringen udviklet 
desto fuldkomnere og prægtigere, jo fugti- 
gere luften er; derfor vil De i vore Egne paa 
smukke Høstdage indtil ind i November hyppigst 
kunne iagttage skjønne Dæmringer. Især ud- 
vikler den anden Dæmring med det andet Pur- 
purlys sig kun da i nogen høi Grad, naar der 
i de høiere Luftlag befinder sig fine, ofte endog 
usynlige, Fjærskyer. Udviklingen af dette andet 
Purpurlys i hidtil uanet Styrke gav det forrige 
Aars usædvanlige Dæmringsfænomener noget 
utrolig magisk, næsten skrækindgydende. 
Ffterat alt dette er sat ud fra hinanden, 
er det egentlig ørkesløst at spørge, hvad vi 
forstaar ved Dæmring, idet Svaret kun kan blive: 
Det er Tiden mellem det Øieblik, da den øvre 
105 
Solrand netop dækkes af Horisonten og den 
fulde Nat og de i denne Tid af Sollyset frem- 
kaldte Fænomener. Men da nu enhver Tid 
udtrykker en Varighed, saa levnes der os endnu 
at tale om Dæmringens Varighed, hvad der 
ogsaa kan være af Vigtighed 1 Anledning af 
det forrige Aars overordentlige Dæmringsfæno- 
mener, hvis Varighed langt ind i Natten ofte 
blev betonet, medens de 1 Virkeligheden ikke 
varede længer end de sædvanlige Dæmringer. 
Dæmringens Varighed har fra Avilds Tid 
1 høi Grad lagt Beslag paa Astronomernes Op- 
mærksomhed, da det er et Spørgsmaal af almin- 
delig Interesse; alle ønsker nemlig gjerne at 
vide, hvor længe man kan undvære det kunstige 
Lys. De tidligere lagttagere — for det meste 
Astronomer — antog, at Dæmringens Varighed 
afhænger af 
nemlig saaledes 
Solens Dybde under Horisonten, 
at den astronomiske Dæmring 
slutter, naar Solen befinder sig 18% under Hori- 
sonten. Hvorfor netop de 189 trods mange 
modsigende lagttagelsesresultater har forskaffet sig 
størst Ånerkjendelse, er vanskeligt at forstaa.*) 
Saavel de ældre paalidelige Iagttagelser som ogsaa 
de nye og nyeste af Professor von Bezold og 
Dr. Hellmann giver i Gjennemsnit ca. 169 
Soldybde for Dæmringens Ophør. Men det viste 
sig imidlertid ved de nøiagtige nye lagttagelser 
ligesaavel som ved de ældre, at Soldybden 
alene ikke er bestemmende for Nattens Ind- 
træden; ogsaa Atmosfærens Tilstand spiller en 
Rolle, og det viser sig især deraf, at Luftens 
og fornemmelig de høiere Luftlags Fugtigheds- 
forhold betydelig forlænger Dæmringens Varighed. 
For at gjøre alle de hidindtil omtalte Fæ- 
nomener mere forstaaelige maa De give mig 
Lov til at plage Dem lidt med et Par Tegninger. 
Fig. 1. 
% Saafremt man regner Dæmringens Ophør, naar 
det sidste Spor af Daøslys forsvinder fra Hori- 
sonten, er uden Tvil 18" rigtigere end 16". Men 
Bestemmelsen er ofte vanskelig, fordi paa visse 
Aarstider Zodiakallyset optræder ved Dæmringens 
Slutning. Oyers.s Anm. 
