For Iagttageren i b Fie. I gaar Solen ned 
fe) ke) OD ? 
naar de sidste Straaler falder ind i Retningen 
Hh, og den Del af Atmosfæren, som befinder 
sig over hans Horisont, erholder den sidste 
direkte Belysning i h, naar Solen staar saa dybt, 
at den sender sine Straaler 1 Retningen sh. 
Lad os videre forfølge Dæmringens Forsvinden 
Fig. 2, 
i Fig. 2: For en Iagttager i B gaar Solen (S) 
netop ned; i b staar han i den første Dæmring, 
en Del af den for ham synlige Atmosfære er 
endnu direkte belyst af Solen, og den anden 
Del modtager én Gang reflekteret Lys. En 
lagttager 1 Å befinder sig allerede i den anden 
Dæmring; Atmosfæren over ham er kun oplyst 
ved reflekteret Lys; 1 ce er Natten allerede ind- 
traadt, kun en Del af den synlige Atmosfære 
er svagt oplyst ved reflekteret Lys. Dette er 
kanske det Skin paa den vestlige Himmel, som 
holder saalænge. — Dæmringens gule og 
røde Farver har man mangen Gang forklaret 
derved, at især de blaa Farver holdes tilbage i 
Luften, og at derfor Lyset, som er tvunget til 
at gaa gjennem meget tykke Luftlag, saaledes 
som det er Tilfældet ved Dæmringen, viser sig 
desto rødere, jo længer Vei, det har at tilbage- 
lægge; deraf kommer den rent røde Farve hos 
Purpurlyset, som saaatsige to Gange passerer 
Atmosfæren, først i den direkte Straale Sd (Fig. 2) 
og derefter, reflekteret derfra, hen over Å. Men 
endnu mere gjælder dette for det andet Purpur- 
lys, hvis Svaghed skyldes den OQmstændighed, 
at det er to Gange reflekteret (i doge). Denne 
Anskuelse om Purpurlysets Opstaaen har megen 
Sandsynlighed for sig; da Sandheden imidlertid 
er mig mere magtpaaliggende end en antagelig 
og rimelig Forklaring, saa tilstaar jeg, at mere 
end en større eller mindre Sandsynlighed ikke 
taler for den. De grønne, gule og røde Farver 
paa den vestlige Horisont har Professor Kiess- 
ling nylig forklaret som Bøiningsfænomener. 
Han fyldte en Glasballon med fugtig Luft og 
fremkaldte ved Afkjøling Skydannelse; idet 
sig 
106 
I 
I 
| 
Sollyset blev sendt gjennem disse Skyer og 
opfanget paa en Skjærm, viste der sig aldeles 
lignende Fænomener som ved Dæmringen, en 
rødbrun Cirkel, omgiven af en gul, grøn og blaa. 
Omendskjønt saaledes Dæmringens Farver i det 
væsentlige er forklaret, saa gives der dog 
endnu mange Detaljer deri, som trænger til en 
videre Opklaring. 
Saaledes som De ser af ovenanførte Frem- 
stilling, afhænger Dæmringens Varighed vistnok 
for en stor Del af Solens Dybde under Hori- 
sonten, men paa den anden Side ogsaa af Høiden 
af de reflekterende Lag i Atmosfæren, hvilket 
De straks vil indse, ifald De et Øieblik vil 
antage den yderste Cirkel Fig. 2 som det sidste 
lysreflekterende Lag. Jeg behøver vel ikke at 
sige, at disse Lags Høideforhold til Jordradien 
overalt er tegnet meget overdrevent, man vilde 
ellers ikke være istand til synlig at tegne Atmo- 
sfæren, da Høiden af disse sidste lysreflekterende 
Lag i Gjennemsnit beløber sig til omtrent 75 km., 
medens Jordradien maaler 6000 km. —Høi- 
den af disse Lag, som man tidligere vel ogsaa 
urigtig overhovedet betragtede som Atmosfærens 
Høide, viser sig — som Fig. I godtgjør — af 
lagttagelsen af den anden Dæmringsbues Ned- 
gang. Er Tiden herfor nøie iagttaget, saa ved 
man, hvor dybt Solen staar under Horisonten, 
d. e. man kjender Vinkelen Å, der halveres af 
Oh. I Triangelet bOh er Ob Jordradien, Oh 
= Om —+ mh, d. e. Jordradien plus ,Atmo- 
sfærens Høide*, og en simpel Beregning giver 
, Atmosfærens Høide* eller snarere Høiden af 
Atmosfærens sidste lysreflekterende Lag. At 
Høiden af disse Lag ikke er konstant, viser de 
mange anstillede lagttagelser, og er jo let for- 
klarligt, da Evnen' til at reflektere Lys forøges 
meget ved Iblandingen af Isnaale eller andre 
faste Legemer, som er det foranderlige Element 
i Atmosfæren. 
Forudsætter vi imidlertid, at Tykkelsen af 
disse Lag er konstant, saa afhænger Dæmringens 
Varighed kun af Solens Dybde under Horisonten. 
Men da Solen beskriver en Cirkel paa Himme- 
len, der 1 de sjeldneste Tilfælde (hos os endog 
aldrig) staar lodret paa Horisonten, ja endog til 
forskjellige Aarstider skjærer Horisonten paa 
forskjellige Steder, saa vil Dæmringens Varighed 
ikke alene paa den samme Dag paa forskjellige 
Steder af Jorden have forskjellig Længde, men 
ogsaa paa et og samme Sted i de forskjellige 
Aarstider besidde en ulige Varighed. Den 
længste Dæmring finder Sted .ved Polerne og 
efter dem i Polaregnene, hvor den ikke varer i 
Timer eller endog Dage, men i Uger og Maa- 
neder; den korteste har derimod Ækvator+og 
Ækvatorialegnene. 
