denfor som før at slaa Rynker, har Skorpen nu 
slaaet talrige vældige Bristrevner paa svage 
Punkter langs denne markerede Linie; uhyre 
Masser af ildflydende Smeltemasser, Magmar, der 
størknede til faste, saakaldte gjennembrudte eller 
eruptive Bergarter pressedes derunder op 
langs Revnerne fra Tid til anden: dels trængte 
de sig helt op til Dagen og vældede Lavastrøm 
paa Lavastrøm milevidt over de jevnede For- 
mationer: det er Porfyrerne, som er betegnede 
med gult paa Kartet. Dels (noget senere) 
pressedes Bergarterne maaske ikke længer helt 
op i Dagen, men kiledes fortrinsvis ind mellem 
de forsteningsførende Formationers Lag og størk- 
nede her i Dybet; det er Graniterne og Sye- 
niterne, betegnede med rødt paa Kartet. 
Samtidig med Afslutningen af denne 
vældige Eruptionsepoke, sank, 1 Sæt paa 
Sæt, hele dette Landstykke ind mod Dy- 
bet, i store opsprukne Flag; thi langs 
Grænserne for hele denne Landstrækning finder 
vi en Række af Forkastninger og Indsynk- 
ninger, der omgrænser saagodtsom det hele Land- 
stykke, og hvoraf vi nu vil gaa over til at om- 
tale nogle af de vigtigste, der netop begrænser 
Kristianiafjorden, hvis Dannelse vi nu særskilt 
vil opholde os ved. 
Kristianiafjorden kan orografisk deles i 4 
Dele, som vi vil behandle hver for sig, nemlig: 
1. den indre Kristianiafjord med den omtrent 
2 Mil lange Bundefjord, mellem Kristiania 
og Haaø, 
2. Drøbaksrenden mellem Drøbak og Filtvedt, 
39. det store Fjordgab mellem Soon og Moss 
i øst, Holmestrand og Horten 1 vest, og 
4. den ydre Kristianiafjord. 
Kristianiadalen og den indre Kristiania- 
fjord omgives jo af en Krans af indtil 2000" 
høie Fjelde, der danner ligesom en Ramme om- 
kring Dalen og Fjorden. Selve den faste Fjeld- 
grund i hele Dalbunden og ligesaa Øerne 1 Fjor- 
den, der er en Fortsættelse af Dalbunden, be- 
staar af løsere Lag af Kalksten, Lerskifere og 
Sandstene tilhørende de nævnte forsteningsførende 
Formationer. I nord og sydvest gjennembrydes 
disse Formationer af Granit i høie Fjelde, mod 
vest er vældige Masser af Porfyrer vældede ud 
over Lagene. Ekeberg med sin 400' høie bratte 
Skraaning mod nord og vest bestaar af Grund- 
fjeld, ligesaa Næsodden, der skiller mellem Bun- 
defjorden og den indre Kristianiafjord; derhos 
findes Grundfjeld opstikkende i sydvest i Røken. 
Næsoddens Grundfjeld danner en 6—700' høi 
brat Styrtning mod vest, Røkens Grundfjeld styr- 
ter brat af mod øst. Det er nu strax et paa- 
faldende Træk, at i selve Fjordrenden baade 
i vest og 1 øst for Næsodden ved Foden af 
Grundfjeldets bratte Vægge i Øerne i Fjorden 
findes ikke Grundfjeld, men de nævnte 
forsteningsførende Formationer. Da nu 
114 
talrige lagttagelser fra det sydlige Norge viser, 
at disse overalt her i bestemt Orden er afleiede 
ovenpaa Grundfjeldet, saa maa det samme 
Grundfjeld, som findes paa Siderne af Fjor- 
den i Ekeberg, i Næsodden og i Røken ogsaa 
findes under de forsteningsførende For- 
mationer i Øerne, under Bunden af 
Fjorden. 
Tager vi nu for os Profilerne paa de Ste- 
der, hvor Silurformationen grænser til Grund- 
fjeldet, saa finder vi her følgende eiendommelige 
Forhold: de bratte Fjeldvægge af Grundfjeldets 
haarde Bergarter er bedækkede af en eiendom- 
melig Brudstykkebergart, en saakaldt Rivnings- 
breeceie, som tildels bestaar af skarpkantede 
Brudstykker af Grundfjeldets haardere Bergarter 
og den forsteningsførende Silurformations bløde 
Skifere og Kalkstene om hverandre, liggende i 
en mørk Grundmasse delvis bestaaende af fin- 
revet Materiale af de bløde, mørke siluriske 
Bergarter, alt dette sammenkittet til en fast 
Bergart, der sidder fastlimet paa Fjeldvæggene. 
som en Skorpe. Denne Rivningsbreceie kan kun 
være dannet paa et bestemt Sæt, nemlig saale- 
des, at den Grundfjeldsplade, som vu ligger paa 
Bunden af Fjorden med forsteningsførende Silur- 
skikter ovenpaa, engang maa have ligget 1 
Jevnhøide med den øvre Kant af Grund- 
fjeldet, der hvor det nu stikker op med bratte 
Styrtninger, saa at der engang, tværs over den 
Strækning, som indtages af den nuværende Fjord, 
fandtes en jevn, kontinuerlig Grundfjelds- 
overflade med paaliggende Formationer, derpaa 
brast der op store Bristrevner, Spalter, langs de 
Retninger, som nu danner Grundfjeldets Begræns- 
ningslinier i Dagen, og store Grundfjeldsstykker 
med paaliggende Formationer sank ned i Dybet, 
saalangt som angives i den nuværende Fjords 
Bund. Ved denne Synkning eller Forkastning 
blev de synkende Plader revet og gnidt mod 
de gjenblivende opstikkende Plader og selve 
Gnidfladen, Forkastningsplanet mellem 
begge bedækkedes derved med den nævnte Riv- 
ningsbreceies Materiale, som senere 
sammenkittedes til en fast Bergart. 
Saadanne Gruvdfjeldvægge bedækkede af en 
paaklinet Breccieplade af den nævnte Rivnings- 
breceie har jeg paavist paa følgende Steder: 
Paa Strækningen mellem Kavringholmen og 
Qvnen i Næsodlandets bratte Styrtning mod vest. 
Paa Styrtningen af Slemmestadaasen og 
Nærsnæsaasen. 
Paa Skrænten af Ekebergs Vestrand. 
Qgsaa paa Ekebergs Nordrand findes de. 
- 
Det viser sig her altsaa gjennemgaaende, 
at, der hvor Silurformationen med sine forste- 
ningsførende Kalkstene og Skifere grænser til 
Grundfjeldets haardere krystallinske Bergarter, 
er den overalt sunket ned i Dybet i For- 
