*PURYISPJOAOJRUM 
Formodet Grundfjeldsoverflade i Dybet; 
paa venstre Side af Ersvikdalen sunket 
mindst ca. 130 M. under Havets Niveau. 
al Fr 
i I tjl 
' ! I i 
Smeddsen I i i 
NA | 
VO 
DR i 
I ft i 
NNN i 
N FG: i : 
; NSA å 
ko | 
' i 
p Im < q 
E Kalksten med Koraller etc. fe ER eg = 
Æ) K. og Skifer m. Chætetes ete. ag 8 3 
ao |) |) A 
F g, 
as 
Q 
(g) 
g. 
= 
p) 
til Sandbugten. 
1:6600. 
117 
Fig 4. Profil fra Knatvoldstrand over Smedaasen, Brsvikdalen og Kataasen 
Maalestok 
Ersvikdalen. 
Bråten. 
Hvorledes de forskjellige Plader som til- 
hører Fjorden, er sunkne i Forhold til hver- 
andre, har jeg søgt at udtrykke paa Fig 3. De 
i Forhold til de omliggende dybest nedsunkne Pla- 
der er angivne med mørkere Skraffering. Det sees 
-heraf, af Kartet, sammenlignet med Profilerne, umid- 
delbart, at Fjordens største Dyb findes 
paa de dybest indsunkne Plader, afhæn- 
gigt af Forkastningerne. 
De detaljerede Undersøgelser af Kristiania- 
fjordens Geologi viser saaledes med største Be- 
stemthed: 
1) at her findes talrige gamle Spræk- 
ker, Revner og betydelige Indsynk- 
ninger, Forkastninger langs disse; 
2) at Fjorden netopjer begrænset af og 
er anlagt langs disse Forkåstninger, 
og at Fjordbunden saavel som det 
omgivende Land opløser sig 1 ind- 
byrdes mod hinanden forkastede 
sunkne Plader, hvori dette Stykke 
Jordskorpe er opdelt. 
Som nævnt udgjør imidlertid Kristiania- 
fjorden blot en Del af Omgrænsningen for 
den særskilt udmærkede Landstrimmel 
mellem Mjøsen og Langesundsfjorden. 
Ogsaa den øvrige Del af OQmgrænsningen for- 
holder sig paa samme Sæt. Ved Langesunds- 
fjorden havde allerede T. Dahll for 30 Aar 
siden paavist flere betydelige Forkastninger; se- 
nere har jeg selv her paavist saadanne 1 talrig 
Mængde og vist, at Fjorden og Landet langs 
Grænsen for Eruptivbergarterne her er opskaaret 
i Stykker, langs hvilke Dalene og Fjorddelene 
er anlagte, paa Stykket Langesund-Skiendalen. 
3 
Katasen 
Grundfjeld: Gneis ete, vexlende med Hornblendeskifer ete. 
I Baggrunden overalt Granit. 
Paa Stykket Hedenstad-Kongsberg har 
Kjerulf og Corneliussen allerede for flere 
Aar siden paavist en vældig Forkastningslinie 
med Indsynkning langs Granitgrænsen her af 
1100" å 1200". Ligesaa maa ved den sydlige 
Del af Randsfjorden og længere op langs Eina- 
vand vældige Indsynkninger have fundet Sted. 
Fortræffelig markeret er her fremdeles den 
udmærkede Forkastning langs Hunnselvens Dal- 
føre mellem Einavand og Gjøvik; den umiddel- 
bare Grænselinie for Forkastningen er her langs 
Elveleiet blottet paa en længere Strækning, led- 
saget af Rivningsbrececier etc.; ogsaa her er For- 
kastningens Høide betydelig maaske mindst 1200". 
Langs alle disse Forkastninger er Indsynk- 
ningen foregaaet øst for Forkastningslinien. 
Omvendt er langs den store Forkastning, 
der følger Østsiden af Kristianiafjorden og langs 
Fortsættelsen af Kristianiafjordens Forkastnings- 
linier opigjennem Dalføret ved Grorud indtil 
Mjøsens sydlige Ende, alt som ligger vest for 
Forkastningslinierne sunket ind 1 Dybet. 
IT store Drag kan vi derfor sige, at 
hele den nævnte over 200 Kilometer 
lange Landstrimmel med de udmærkede 
Farver paa den geologiske Undersøgel- 
ses Qversigtskart er et indsunket Land- 
stykke, sunket ned mellem Grundfjeldet 
paa begge Sider, idet det opdeltes ved 
vældige Bristrevner i store Plader, som 
er indsunkne i Forhold til hverandre. 
Og det lader sig endvidere paavise, at disse 
store Forkastninger og Indsynkninger delvis maa 
være samtidige med, at de vældige Gra- 
nit- og Syenitmasser, der paa Kartet er be- 
*uajSnqpue 
