tegnede med rødt, pressedes op som ildfly- 
dende Masser fra Dybet. Sandsynligvis 
har det netop været Indsynkningen af 
de svære, tunge Landstykker langs Brist- 
revnerne, som pressede de under Skor- 
pen samlede ildflydende Masser op, al- 
deles som Vandet stiger 1 et Glas Vand, hvori 
man dypper Fingeren ned, eller saaledes som 
Vandet presses op mellem synkende Isflag, naar 
Isen brister ved Storm. 
Vi ser saaledes, at det er Forkastnin- 
gerne, som altsaa forklarer os Forekomsten af 
de med den røde Farve paa Kartet betegnede 
Bergarter, de yngre Graniter og Syeniter, blot 
paa denne Strækning, kun indenfor den sunkne 
Landstrimmel, ikke udenfor denne. 
Men ogsaa den gule Farve, der beteg- 
ner Porfyrerne, og den grønne-blaa Farve, 
der betegner de forsteningsførende Formationer, 
er jo indskrænkede til den samme Landstrimmel. 
Hvorledes kan det gaa til? Fr ogsaa disses Ud- 
bredelse afhængig af Forkastningerne? 
Fald, hvorledes? 
Ja dette er ikke saa vanskeligt at vise. Ft 
eneste Blik paa Profilerne, f. Ex. paa Profilet 
over Fjorden mellem Moss og Holmestrand, vi- 
ser, hvorledes Qverfladen her maa omtrent have 
seet ud, dengang de store med Graniteruptio- 
nerne samtidige Forkastninger skede., 
Vi faar her erindre, at saavel de forste- 
ningsførende Formationer, som Porfyrdækkerne 
er ældre end de store Forkastninger. Paa 
Grund af de førstes Dannelse ved Afsætning af 
Slam i et Hav, Lag paa Lag gjennem uhyre 
lange Tidsrum, paa Grund af de seneres, Por- 
fyrdækkernes, Natur som udvældede Strømme, 
er det umuligt at tænke sig, at Udbredelsen 
af hele denne tildels til nære 1400 Meter 
opgaaende Mægtighed af Formationer og 
Porfyrdækker tilfældigvis oprindelig 
skulde have ophørt netop præcis der, 
hvor Forkastningslinierne nu findes, f. 
Ex. ved Mossesundet. Profilet måa derfor, 
umiddelbart efterat Forkastningerne var skeet, 
have seet ud, som her paa det andet Profil over 
Fjorden mellem Moss— Holmestrand (Fig 6, Side 
118, nederst) angivet. Formationerne og 
Porfyrdækkerne maa dengang have bredt 
sig ud ogsaa paa den ikke sunkne Side 
af Forkastningerne. Alt det, som ligger 
ovenfor det nuværende Profil, maa derfor i Thi- 
dernes Løb være fjernet ved Atmosfær- 
riliernes Virkninger, ved Vind og Regn, 
ved Frost og Hede, ved Havets og Isens 
fortærende og ødelæggende Arbeide, ved 
hvad vi under et betegner som EÉrosion. 
Efter Forkastningerne maa her have strakt 
sig en Række af flere tusen Fod høie Berg- 
rygge, langsomt heldende til den ene Side brat 
stupende mod den anden Side af Kammen, med 
Og 1 saa 
. Vestergøtland, 
mellemliggende Dale, med samme Bygning som 
vi endnu finder dem over en Strækning af Nord- 
amerika i det saakaldte ,store Basins Distrikt*, 
en Bygning af Fjeldgrunden, som der er beteg- 
net som Basin-range structure. "Tiden har jev- 
net alt dette, tusinder af Fod mægtige Skikt- 
masser med paaliggende Porfyrdækker er tilin- 
tetgjorte, bortførte; den 4000 Fod høie Bjerg- 
kam, der engang styrtede brat af langs Mosse- 
sundets og hele Kristianiafjordens Østside er nu 
jevnet med Fjorden. 
Dette er for os et særdeles paafaldende Re- 
sultat. —Profilerne viser jo nemlig, at tiltrods 
for Forkastningernes Betydning, som vi netop 
har fremholdt, saa er dog Fjordleiet selv ikke 
direkte dannet ved Forkastningerne, men er ud- 
gravet, udhuiet ved en gjennemgribende Erosion. 
Da det samme, som jeg nu har paavist af 
Profilet Moss—Holmestrand, ogsaa gjælder for 
den øvrige Qmgrænsning af Landstrimmelen Mjø- 
sen—lLangesundsfjorden, saa indser vi, at de til 
denne Strækning nu begrænsede gamle forste- 
ningsførende Formationer væsentlig paaGrund 
afIndsynkninger (for største Delen langs 
Forkastninger paa denne Strækning) be- 
skyttedes mod den Tilintetgjørelse, som 
de paa de ikke sunkne Landstrækninger 
udenfor dette Omraade var udsatte for 
gjennem de lange Tidsrum, efterat de 
store Forkastninger skede. 
Men, kunde man ville sige, kan dette være 
rigtigt? Profilet over Fjorden viser jo, at netop 
selve Fjorden maa være udgravet, udhulet 
1 de forsteningsførende Formationers 
løse Masser? Har da ikke Erosionen her 
virket mest? 
Nei, dette er kun et første Indtryks Be- 
Paa den ikke sunkne Østside af Fjorden 
har Erosionen sopet alt med sig af de løsere 
Formationer, i Fjordens Rende findes dog endnu 
nogle sparsomme Rester deraf tilbage. 
Og saaledes overalt, hvor vi mellem Kri- 
stianiafjorden og Østersøprovinserne forefinder 
disse gamle forsteningsførende Formationer: 4 
ved Vettern, ved Hjelmaren' i 
Nerike, ved Hummeln i Småland, i Skåne, i 
Dalarne, i Jemtland, ja selv paa Øland og Got- 
land er det særskilte Omstændigheder, især 
Indsynkninger, ligesom ved Mjøsen—lLange- 
sundsfjorden, der har beskyttet dem og op- 
bevaret dem. Af de ca. 3000 [] Mile Land 
i det sydlige Skandinavien, syd for en Linie 
Hamar —Stockholm, som engang for størstedelen 
maa have været dækkede af disse forstenings- 
førende Formationer 1 flere tusind Fod mægtige 
Masser, er det nu kun, høit regnet, 125 [) 
Mil, som i de lidet mægtige sparsomme Rester 
ved Indsynknimger er bevarede Tilintet- 
gjørelsen. 
Denne uhyre Tilintetgjørelse 
drag. 
mod 
ved Frosion, 
