som har efterladt den nuværende Overflade, er 
skeet lidt efter lidt gjennem de uendelig lange 
Tidsrum, efterat de store Forkastninger skeede; 
ogsaa talrige mindre Forkastninger, især ledsa- 
gende yngre Eruptioner af saakaldte Diabaser, 
mørke Bergarter, der danner utallige Gange 1 
Kristianiatrakten og før i Mængde anvendtes til 
(GGadesten, har senere i disse Trakter skeet, men 
kan neppe i Betydning maale sig med de nu 
beskrevne. — Hovedtrækket af Qverfladens Om- 
formning i de geologiske Perioder, der efterfulgte 
den første vældige Eruptions- og Forkastnings- 
epoke har været Tilintetgjørelse, Erosion. 
Det lader sig nu ved forskjellige Forhold be- 
vise, at denne uhyre Erosion for den væsent- 
ligste Deler skeet ved de vanlige Atmosfæriliers 
og ved Havets Hjælp, og at denne Erosion allerede 
før den sidste geologiske Periode, der forudgik den 
nuværende, altsaa før den saakaldte Istid. 
havde jevnet, abraseret det sydlige Skandina- 
viens Overflade for saa vidt, som de løsere for- 
steningsførende Formationer var førte bort over- 
alt, hvor de ikke paa særskilt Sæt var beskyt- 
tede mod Erosionen. 
Saadan raseret har sandsynligvis Istiden 
forefundet Syd-Skandinaviens Overflade. Geolo- 
gien lærer, som bekjendt, at i den Tid, som gik 
forud for den nuværende, hele Skandinavien, 
ligesom f. Ex. Grønland nu, var dækket af en 
sammenhængende vistnok flere tusinde Fod mæg- 
tig Ismasse, der endog sandsynligvis maa have 
strakt sig over Østersøen til Nordtyskland og 
Østersøprovinserne. Denne saakaldte [ndlands- 
is og dens uhyre Gletschere har naturligvis lang- 
somt dannet sig og langsomt atter forsvundet 
og har saaledes kunnet oppløie under sin Bevæ- 
gelse Skandinaviens Overflade i lange Tidsrum, 
maales med tusinder af Aar. Man har 
derfor ogsaa tilskrevet denne Indlandsis's ero- 
derende Evne store Virkninger. Blandt andet 
har man tilskrevet Dannelsen af Dale, Fjorde 
og Søer i Skandinavien Indlandsisens Virkninger. 
Andre har benegtet Rigtigheden af denne Op- 
fatning, og har søgt at reducere Isens erode- 
rende Virkninger til intet. Jeg tror dette er 
Uret; Sandheden ligger i Midten, Gletscherne har 
visselig havt betydelige eroderende Virkninger, men 
den største Erosion var allerede skeet, før 
Gletseherne kom. 
Med Hensyn til Kristianiafjordens Dannelse, 
saa antager jeg, at Istidens Gletschere, ihvorvel 
de her sandsynligvis allerede forefandt et Leie 
for videre Udhuling, dog virkelig har udhulet 
dette i væsentlig Grad og givet Fjorden og 
Landskabet i dens Omgivelser sin nuværende 
Overflades karakteristiske Relief. 
Men Anlægget til Fjorden var fær- 
digt før gjennem Forkastningerne; Glet- 
seherne har omtrent ikke formaaet at gjøre an- 
det, end at grave sig ned 1 og bortføre i Fjor- 
som 
120 
dens Rende og i Dalen de løsere forstenings- 
førende Bergarter, der endnu var levnede 
efter den store forudgaaende Abrasion. Istids- 
gletscherne har blot gjort et sidste Efterar- 
beide for Tilintetgjørelsen af de løsere Forma- 
tioner, der endnu var levnede paa beskyttede 
indsunkne Steder; dette Arbeide er visselig 
ikke ganske ubetydeligt, men dog meget be- 
grænset, idet Gletscherne synes at have bortført 
jevnførelsesvis lidt af de haardere Bergarter, og 
ikke engang har formaaet overalt at grave sig 
ned gjennem de løsere Formationer til Grund- 
fjeldets faste Underlag.  Gletscherne har 
altsaa atter blotlagt i Overfladen Reli- 
effet af de ved den forudgaaende Abra- 
sion udslettede Forkastninger. 
Og paa det af de heldigvis forsvundne Is- 
tids-Gletsechere skabte endelige Relief er det nu 
Fjordens Ramme og Øerne 1 samme, klædte af 
et mildere Klimas rige Vegetation, indbyder os 
til vort Møde. 
Om det havde lykkedes mig i disse des- 
værre altfor skizzerede Drag at give Dem, mine 
Damer og Herrer, en svag Forestilling om dette 
Landskabs geologiske Historie, der danner Jord- 
bunden for vort Møde, denne Trakt, om hvilken 
den store L. v. Buch sagde, at den var den i 
geologisk Henseende interessanteste 1 hele Nord- 
europa, om det var lykkedes mig at give dem 
et Indtryk af, hvorledes denne naturskjønne Fjords 
Leie og dens vakre Omgivelser har faaet sin 
nuværende Overflade, saa vilde disse smukt bøiede 
Fjeldlinier om Dalen, disse rigt bevoxede Øer 
i Fjorden fortælle Eder, bedre end jeg kan, 
snart om enorme vældige Naturrevolutioner, hvor- 
under Ildstrømme vældede frem af den revnede 
Jordskorpe, hvis opspaltede Flag sank ned i 
Dybet tusinder af Fod, snart om det langsomme 
stilfærdige Arbeide af samtidig opbyggende og 
tilintetgjørende Kræfter, de samme, der virker 
den Dag idag, og som har virket til at om- 
forme denne Overflade gjennem Tidsrum, saa 
lange, at de i Forhold til det korte Menneskeliv 
synes os uendelige. 
Om Forandringerne ved det menneskelige 
Legeme efter Døden. 
Et Foredrag af Prof. Dr. v. Hofmann, Wien. 
De Forandringer, som foregaar med det 
menneskelige legeme umiddelbart efter Døden 
og senere, er ikke alene af retsmedieinsk, men 
ogsaa af sanitær og almindelig Interesse, og 
jeg har derfor valgt dem til Gjenstand for mit 
Foredrag idag, saameget mere som jeg tror, 
at der ikke altid hersker rigtige Forestillinger 
om dette Emne. 
