- ternes 
138 
I nogle Tilfælde, 
hvor Ildkuglerne har faret frem i omtrentlig ho- 
Brag, og Stene falder ned. 
rizontal Retning, har man forsøgt nogenledes at 
Man har fundet, at 
den kan sættes til 50 å 70 km i Sekundet. 
Den nævnte Hurtighed er større end den, 
Luften for- 
maar ikke at vige tilside hurtig nok, men bliver 
bestemme deres Hurtighed. 
hvormed en Kanonkugle skydes ud. 
sammentrykket i en ganske overordentlig Grad. 
Herved udvikles en Mængde Varme. Meteoriterne, 
som oprindelig havde Verdensrummets langt un- 
der Frysepunktet liggende "Temperatur, bliver 
derfor stærkt glødende udenpaa. Naar den sam- 
menpressede liufts Tryk en vis Grense, virker 
den, efter hvad man antager, som et Spræng- 
middel, Ildkuglen exploderer. Smaastykkerne glø- 
der. endnu en Stund efter Explosionen, men fal- 
Den Fart, 
hvormed de kommer ned, er ikke saa særde- 
der vel i Regelen mørke til Jorden. 
les betydelig; det er sædvanlig Faldhastighed. 
Tldkuglens oprindelige Hastighed tilintetgjøres 
nemlig under Farten af Luftmodstanden. I nogle 
Tilfælde, hvor man har taget Stene op kort efter 
Ved et Fald be- 
rettes, at en nedfalden Sten først var saa varm, 
Faldet, har de været varme. 
at man brændte sig paa den, dernæst saa kold, 
at man af den Grund ikke kunde holde den. 
Dette kan være rimeligt, naar man erindrer, at 
Verdensrummet har en overordentlig lav Tempe- 
ratur, og at Ophedningen i Atmosfæren kun kan 
være ganske overfladisk, saasom den virker saa 
ganske kort Tid. 
De, som har hørt, at Meteoriterne skal være 
bliver i Almindelighed 
skuffede, naar de første Gang faar se en Samling 
smaa Himmellegemer, 
Meteorstene, ved ikke at finde dem runde men 
uregelmæssige og kantede. Hvorledes Meteori- 
oprindelige Form har været, er det 
ikke godt at vide; hvad man samler op, er 
vel 1 alle Tilfælde kun Stumper og Stykker. 
Disse bærer tydelige Vidnesbyrd om OQOphednin- 
under 
gens Virkning Gangen gjennem Atmo- 
sfæren. De stenartede Meteorstene, som er graa 
eller hvidagtige indvendig, er udenpaa beklædte 
med en sortagtig Hinde, saafremt de ikke er 
knuste ved Nedfaldet. 
omtalte ved Tysnesmeteorstenen, viser sig, naar 
Denne Hinde, som vi 
den undersøges, at være smeltet Stensubstans og 
dannes ved den stærke ydre OQOphedning. Men 
ogsaa Stenenes Form viser den sammenpressede 
- glødende Lufts Indvirkning. 
Uagtet de øiensyn- 
lig er Brudstykker, er dog ikke deres Kanter 
skarpe men afrundede; OQverfladen er dertil ble- 
Disses Udseende 
er gjerne uhrglasformede eller ser saaledes ud, 
ven forsynet med Indhulinger. 
som om Stenene engang havde været bløde lig 
Deig, og man havde gjort Indtryk i dem med 
Fingre. Disse Tilrundinger af Kanterne og disse 
Indtryk er frembragte derved, at den glødende Luft 
har tæret paa Stenene under deres umaadelige 
Fart. 
er i stadig Smeltning (ja maaske Fordampning) 
Vi maa tænke os, at Stenenes Overflade 
under Farten, og at ved Gnidningen mod Luften 
det smeltede fjernes næsten saa snart, som det 
dannes. Paa denne Maade kan man forklare sig 
yldhalen*, som følger efter Meteorerne, og den 
» Røg,* som flere Gange er seet at svæve i deres 
Bane en god Stund, efterat de selv har passeret. 
En saadan ,Røg* blev ogsaa, som nævnt, af flere 
Det bør for- 
at ogsaa ved en optisk 
bemærket efter Tysnesmeteoriten. 
resten ikke glemmes, 
Skuffelse et hurtig bevæget, lysende Legeme kan 
fremkalde Indtryk af en ,Ildhale*, uden at en 
saadan 1 Virkeligheden er tilstede; men Meteo- 
rernes , Hale* er i flere Tilfælde beskrevet paa en 
saadan Maade, at den ikke dermed kan forklares. 
En optisk Skuffelse er forresten Meteorernes til- 
Et stærkt lysende Le- 
geme, der sees i stor Afstand, ser nemlig meget 
Naar 
saaledes et Meteors Tvermaal angives til at være 
syneladende Størrelse. 
større ud, end det i Virkeligheden er. 
halvt saa stor som Fuldmaanens eller lige saa 
stort som dennes, maa disse Ångivelser behandles 
med Kritik. 
det Rene herom, anstillet følgende Forsøg: En 
Man har, for at komme noget paa 
Nat, da Fuldmaanen skimnede, undersøgtes Lyset 
af et glødende Kul i en elektrisk Lampe. Man 
fandt, 
kunde anslaaes til at være I cm. stort. 
at det seet i omtrent 30 cm.s Afstand 
Fjer- 
nede man sig nu omtrent 800 m., havde det en 
tilsyneladende Dimension, der var omtrent 3"/4 
Gang saa stor som Fuldmaanens. Beregnede man 
heraf Størelsen, skulde det glødende Kul have 
været 20 m. istedetfor I em. stort. 
Den franske Geolog Daubrée har gjort nogle 
Experimenter for at efterligne Fordybningerne 
paa Meteoriternes Overflade. Da han ikke kunde 
faa noget fast Legeme bevæget i den tilstræk- 
kelige Fart mod en luftformet Substans, valgte 
han den omvendte Fremgangsmaade, med stor 
