Arndt, der i sit Verk om Neurasthenien hæv- 
der, at denne Sygdom er ligesaa udbredt 
og karakteristisk i Europa som i Amerika, har 
den samme Opfatning som Beard om Ernærin- 
gens store Betydning. Det er bekjendt nok, 
hvilken Indflydelse moderne Forfattere har til- 
lagt Næringsmidlerne; med ikke ringe Over- 
drivelse har man villet gjøre ikke blot Sam- 
fundets Institutioner og Skikke men ogsaa dets 
Aandsliv og Literatur afhængig af Næringsmid- 
lerne; selv Racens og Folkets eiendommelige 
Præg har man villet sætte i Forbindelse her- 
med. Den moderne, mere nøgterne Naturforsk- 
ning har forladt denne ensidige Opfatning. Ra- 
cerne har faaet sit oprindelige og faste Præg 
i en ukjendt Fortid under Betingelser, hvorom 
vi for Øieblikket ikke engang kan danne os 
nogen Hypothese. Paa den anden Side kan 
man dog ikke frakjende Næringsmidlerne en vis 
Betydning; saalænge Sjælen er bundet til det 
materielle Organ, vil dettes Ernæring og nor- 
male elier sygelige Tilstand faa en vis Betyd- 
ning ikke for det sjælelige Livs inderste Væsen, 
dets Kjerne, denne er uafhængig, men vel for 
nogle af Nervelivets Ytringer. Her foreligger 
et Problem, som vel er uløseligt, men ved fort- 
sat lagttagelse kan vi maaske komme til at 
se noget klarere i dette dunkle Spørgsmaal. 
Under Beskjæftigelsen med dette Emne 
har jeg ofte maattet tænke paa, hvormegen 
Viden der findes udenfor de trykte Bøger, og 
det, vi kalder Videnskab. Det er nærmest 
Folket og Kvinden, der bærer denne ubevidste 
men sikre Erkjendelse. Den erfarne Husmoder 
er Fysiolog og Hygienist uden selv at vide det, 
og hun er undertiden adskillig længre fremme 
end den egentlige saakaldte Videnskabsmand. 
Det er første Gang vi ved et Naturforskermøde 
har Kvinden som Deltager i det Arbeide, vi 
med en vis Pretention kalder det videnskabelige. 
Tidligere har hun nærmest været med som en 
Dekoration ved Festerne. Her skal vi modtage 
hende, ikke forsømt Elev med gode 
Evner, men som en, der fra et eiendommeligt 
Aandsliv medbringer en ofte overraskende og 
sikker Frkjendelse af de Forhold, der ligger 
indenfor hendes Sfære. Denne Sfære er lige- 
som vor Begrænsning. Kun i denne Begræns- 
ning ligger hendes Styrke. Til at løse de 
vanskelige Opgaver, der foreligger for den mo- 
som en 
derne Hygiene, vil vi neppe kunne faa nogen 
virksommere og bedre Hjælp end hos vor Tids 
intelligente Kvinder. 
140 
Lidt om Insekternes Følsomhed for Smerter. 
Hovedsagelig efter Kirby & Spence ved 
W. M.S. 
Ligesom overhovedet Zoologerne ligeoverfor 
den mere ømhjertede Del af Publikum befinder 
sig i en uheldigere Stilling end Botanikere og 
Mineraloger, eftersom de jo ikke kan drive sit 
Studium uden at aflive endel levende Skabninger, 
saaledes er det igjen inden Zoologernes Kreds 
af forskjellige Grunde især Entomologerne, som 
faar holde for. Det synes virkelig, som om en 
hel Del (Gemytter ikke er paa langt nær saa 
sensible ligeoverfor de høiere Dyr, hvis Skind 
bliver stoppede med Hø og Halm og Stry, som 
ligeoverfor Insekterne, der stikkes paa Naale. 
Hovedgrunden hertil turde vel være den, at den 
store Almenhed er fuldstændig blind for Sand- 
heden i det bekjendte Ord: ,Natura maxime 
miranda in minimis;* de fleste finder det langt 
rimeligere, at man befatter sig med de større 
Dyr end med de mindre, hvilke de ikke finder 
nogen Interesse ved, og derfor synes, at man 
gjerne kunde lade dem skjøtte sig selv og ikke 
spine* dem, som det heder. Mange finder det 
derfor at være ren Grusomhed at tage Livet af 
Insekterne, paa samme Tid som de rigtignok 
ofte paa indirekte Maade selv gjør det samme 
i stor Udstrækning ved gjennem WUdhængning 
af Rugekasser etc. at frede Insekternes værste 
Fiender Smaafuglene, der farer meget værre 
afsted med Insekterne, end Entomologerne gjør. 
Hvor lidet berettiget imidlertid en saadan Be- 
skyldning for Grusomhed er, skal vi 1 det føl- 
gende 1 Korthed søge at vise. 
Først og fremst maa vi da bemærke, at 
man vel egentlig kun da bør tale om Grusom- 
hed mod Dyrene, naar der enten aldeles unødig 
og uden nogen bestemt, tilladelig Hensigt til- 
føies dem Lidelser, som naar f. Eks. Nogen har 
Lyst til af pur Kaadhed og Ondskabsfuldhed 
at pine eller dræbe Guds Skabninger; eller naar 
deres Drab vistnok kan ske i et tilladeligt Øie- 
med, men man griber til altfor langsomt dræ- 
bende Midler, medens de huitigere virkende 
vilde svare ligesaa godt til Hensigten. Dette 
er Grusomhed, og den bør afskyes. 
De, der ikke finder det grusomt at jage 
eller fiske for sin Fornøielses Skyld, kan vel 
ikke med Føie komme med nogen saadan Be- 
skyldning mod Entomologerne, ikke engang mod 
Dilettanterne, der, uden at være Videnskabs- 
mænd, alligevel finder Glæde og Interesse i at 
samle Insekter, ligesom Jægeren i at jage. De 
Smerter, som en skadeskudt Fugl, en spræng- 
jaget Hare eller en Fisk, der har slugt Krogen 
og revet Snøret over, maa lide, er uden Sam- 
menligning større end de paa sædvanlig Maade 
dræbte Insekters. 
