saaret, havde trukket sig tilbage under Taget 
paa Junotemplet i Elis, og hvis Lig efter mange 
Aar blev fundet der i mumificeret Tilstand. 
Men saadanne Tilfælde er naturligvis hos Voksne 
yderst sjeldne. Forholdsvis hyppigere indtræffer 
det med Barnelig, især dem af nyfødte Børn, 
som er blevet skjulte paa lignende Steder og 
undertiden findes først efter mange Aars Forløb. 
Men det samme kan ogsaa indtræffe ved begra- 
vede Lig, naar den vigtigste Betingelse, nemlig 
Tørheden, er givet. Dette er forholdsvis hyppig 
Tilfældet i Gruber, og det er bekjendt, at der 
paa mange Steder, f. Eks. i Syditalien og paa 
Sicilien, gives underjordiske Gravrum, hvor næ- 
sten alle der begravede Lig fortørker og der- 
efter bliver opstillede som Mumier. Paa St. 
Gotthard og andre høitliggende Steder træftfer 
man ligeledes saadanne i egne Kapeller opstil- 
lede Mumier. Men her har imidlertid foruden 
Luftens Tørhed aabenbart ogsaa Kulden med- 
virket. I sædvanlige Grave er Mumificeringen 
forholdsvis sjelden, fordi Jorden dog i Regelen 
er mere eller mindre fugtig og stadig fugtes af 
Regnvandet. lettest kan Mumificeringen ind- 
træde 1 sandet Jordbund, især paa Steder, hvor 
Vandet har let Afløb. 
Ved kunstig Mumificerimg forstaar vi en 
saadan, som blev foranlediget ved med Hensigt 
foretagen Behandling af Liget, nemlig ved den 
saakaldte Indbalsamering. Denne Maade at kon- 
servere Lig paa var som bekjendt navnlig i 
Brug hos de gamle Æøgyptere. og deres Grav- 
byer bevarer utallige paa denne Maade konser- 
verede Lig, de saakaldte Mumier. Jeg har ikke 
her til Hensigt at beskrive de forskjellige Frem- 
gangsmaader ved disse Indbalsameringer:; 
jeg vil kun bemærke, at de kostbarere bestod 
deri, at først blev Hjernen udtagen gjennem 
Næsen eller gjennem Hullet i Baghovedet, og 
Indvoldene gjennem et Snit paa Siden af Under- 
livet; derpaa blev Legemet vasket saavel ind- 
vendig som udvendig med Opløsninger af for- 
skjellige konserverende Salte, det saakaldte Ni- 
trum eller Natron, og derefter med vellugtende 
Harpikser og ætheriske Oljer; det samme blev 
gjort med Indvoldene, der bagefter atter bragtes 
paa sin Plads. Eller ogsaa blev Legemet udfyldt 
og omgivet med Asfalt, og dernæst omhyllet 
med tætte, undertiden meget kunstig anlagte, 
Bind. Den simpleste og billigste Methode synes 
at have bestaaet i Legemernes Nedlæggen i 
Natron og Legemshulhedernes Udsprøitning med 
dette. 
Den moderne Balsamering bestaar mest 1, 
at Liget behandles med Arsenik-, Chlorzink- eller 
Sublimatopløsninger. Disse Substanser forbinder 
sig nemlig med Vævenes Æggehvidestoffer til 
faste, uopløselige mod Forraadnelse meget 
modstandskraftige Forbindelser, saakaldte Albu- 
minater, som desuden ikke angribes af Insekter. 
men 
og 
Disse Opløsninger indsprøites i Aarerne, hvorved 
selv disses fineste Forgreninger fyldes. Hermed 
forbindes, især naar Legemshulhederne er blevet 
aabnede, Anvendelsen af ætberiske Oljer og af 
andre stærkt lugtende Substanser. —Saaledes 
indbalsamerede Lig viser ikke blot Legemsfor- 
merne, men ogsaa Ansigtstrækkene fuldkommen 
godt vedligeholdte, er haarde at føle paa og af 
hvid Voksfarve, som dog i Aarenes Løb gaar 
over til brun. Tillige skrumper Ligene senere 
noget ind, men holder sig forresten uforandrede 
1 Aartier. 
Til denne kunstige Mumificering, Indbalsa- 
meringen, slutter sig fremdeles de Methoder, 
der kun bestaar 1 at hindre Luften Adgang. 
Denne kan ske dels ved faste Legemer, dels ved 
Vædsker. Til de førstnævnte Methoder hører 
allerede den i Oldtiden benyttede og med andre 
Balsameringsmethoder forbundne Indhyllen af 
Tigene i tætte Lag af Tøi. Nedlægningen i 
Harpikser og Asfalt eller, saaledes som det 
navnlig hos Assyrerne og Perserne skal have 
været i Brug, 1 Voks. Herhen vilde ogsaa 
Ligenes Indmuring eller Nedlægning 1 Gibs eller 
Cement høre, hvilket i den nyere Tid er bleven 
foreslaaet, og som egentlig kun er en Modifi- 
kation af den allerede i Oldtiden brugelige Be- 
gravelse 1 saakaldte Mortuarier, det vil sige i 
murede eller i Klipper huggede horisontale 
Gange, hvis Aabning efter Indlægningen af 
Ligene blev tilmuret. 
Konserveringen af menneskelige Lig i Væd- 
sker, som saa hyppig benyttes ved Præpa- 
rater, kan tydeligvis kun finde Sted under gan- 
ske særegne Qmstændigheder. Et interessant 
Tilfælde af dette Slags var det i Aaret 1809 
i Falun i Sverige ud af en Skakt hentede Lig 
af en ung Bergmand, der var forulykket for 
femti Aar siden. Da han i hele denne Tid 
havde ligget 1 en Jernvitriolopløsning, var han 
ganske gjennemtrængt af denne, men forresten 
saa godt konserveret, at hans daværende Brud, 
nu en gammel Kone, endnu formaaede at gjen- 
kjende ham; denne Begivenhed har som bekjendt 
afgivet Stoffet til Hebels smukke Digt , Unver- 
hofftes Wiedersehen*. 
Konserveringen af hele Lig 1 visse Væd- 
sker blev anvendt ogsaa i Oldtiden, men vistnok 
meget sjelden. Strabo beretter, at Assyrerne 
nedlagde Ligene i Honning efter at have over- 
smurt dem med Voks. Qgsaa Plinius omtaler 
Honningens Egenskab at forhindre Forraadnelse. 
Cornelius Nepos fortæller, at Liget af Sparta- 
nerkongen Agesilaus, der døde 360 f. Kr. paa 
den afrikanske Kyst, fordi der var Mangel paa 
Honning, blev indesluttet i Voks og saaledes 
bragt til Lakedæmonien. Ogsaa Alexander den 
Stores Lig blev opbevaret i Honning og blev 
seet af Julius Cæsar og Augustus under deres 
Ophold i Ægypten; ja Liget skal endog vel 
