indenfor Landets Beboelsestid. Da der nu og- 
saa i disse Østersbanker blev fundet Dyreben, 
blev han bragt til at inddrage disse Dannelser 
i Kredsen af sine specielle Undersøgelser over 
Landets ældre Flora og Fauna. TI samme Aar 
1837 
Videnskabsselskabs store Pris for en Afhandling 
havde han nemlig opnaaet det danske 
om et Par sjællandske Skovmoser, et epoke- 
gjørende Arbeide, hvori han paaviste, hvorledes 
de danske Tørvmyrer (Tørvemoser) lærer, at 
Danmark tidligere har havt en hel anden Flora 
end i vore Dage, ja sætter os istand til at 
skjelne mellem flere paa hinanden følgende for- 
skjellige Vegetationsperioder, — fremdeles hvor- 
ledes de i de forskjellige Torvlag forekommende 
Dyreben giver os Materiale til Landets faunisti- 
ske Historie. Idet der nu viste sig at fore- 
komme Dyreben og Produkter: af Menneskehaand 
i disse Østersbanker, der ansaaes for naturlige 
Dannelser, og som ved sin Beli 
adskilligt 
opfattedes som Vidnesbyrd om Landets Hævning, 
ggenhed, tildels 
over nuværende høieste Vandstand, 
maatte de blive Gjenstand for denne Forskers 
I 1848 nedsatte saa Viden- 
skabsselskabet paa hans Initiativ en Komite, 
specielle Interesse. 
bestaaende af Geologen Forehhammer, Ar- 
kæologen Worsaae og Steenstrup selv, til Un- 
I 
denne Komite blev Steenstrup naturlig Sjælen; 
dersøgelser i geologisk-antikvarisk Retning. 
i dens Meddelelser i Videnskabsselskabets Over- 
sigter for Aarene 1848—1855 har han nedlagt 
det meste af sine beundringsværdige og verdens- 
1 denne Retning, hvorved 
berømte Undersøgelser Q, 
saa skjønne Resultater blev vundne, — Resulta- 
ter, som han har forfulgt videre gjennem hele 
sit Liv. Meget snart kom Komiteen til det 
Resultat, at disse Østersbanker ikke var natur- 
lige Dannelser, men helt skyldte Mennesker sin 
Tilblivelse; Østersskaller og Dyreben var Lev- 
ninger af spiste Dyr; disse store Samlinger var 
Affaldsdynger efter Maaltider, og Steenstrup be- 
tegnede dem derfor som Kjøkkenmøddinger, 
et Ord, 
mulige Sprog som videnskabelig Terminus for 
der senere er bleven optaget 1 alle 
lignende Oldtidslevninger, der senere er paa- 
trufne 1 de forskjellige Egne af Verden. 
Saadanne Affaldsdynger viste sig at være 
temmelig talrige i forskjellige Dele af Danmark, 
især i det nordlige Sjælland og paa Jyllands 
148 
Østkyst: 
linier laa de paa Skraaningen af de Stranden 
ved de nuværende eller ældre Kyst- 
nærmeste Bakker, saa at man maatte antage, at 
deres Bestanddele, Affald fra Maaltider, fra Høi- 
den var kastet nedover Hældingen. Høiden over 
den nuværende Vandstand var ofte ganske ube- 
tydelig; men langt fra at være Vidnesbyrd om 
Landets Hævning var disse Dynger altsaa Be- 
viser for, at i Tiden siden deres Dannelse for 4— 
5000 Aar tilbage kan kun en høist ubetydelig 
Stør- 
relsen kan tildels være meget betydelig; en saa- 
dan Kjøkkenmødding i Jylland er henved 100 
Hævning have fundet Sted 1 Danmark. 
meter lang, 90—40 meter bred og har paa sine 
Steder en Mæetighed af 3 meter; naar de er 
saa store, viser de sig at være voksede sammen 
Med 
Hensyn til deres Beliggenhed blev forøvrigt iagt- 
af flere ved Siden af hinanden beliggende. 
taget, at de altid laa paa Steder, hvor der lige 
i Nærheden var eller kunde skjønnes”at have 
været Ferskvand, en liden Bæk eller en Kilde. 
Disse Dyngers Hovedbestanddel viste sig 
at være Skaller af Muslinger og Snegler, især 
af Østers (Ostrea edulis), Hjertemusling (Cur- 
din edule), Blaamusling (Mytilus edulis) og al- 
mindelige Strandsnegle (Littorina littorea, Nassa 
reticulata), alt som bekjendt Arter, der endnu 
den Dag idag spises. Den Omstændighed, at 
der saagodtsom kun fandtes Skaller af voksne 
Individer, at disse laa helt om hinanden uden 
den Orden som indtræder, naar Bølgeslaget skyl- 
ler op Skaller paa Stranden, at andre ikke spise- 
lige Skaldyr, som ellers ved Kysten stadig fore- 
slet 
tilstede, — maatte for den nærmere Betragt- 
kommer sammen med disse, her ikke var 
ning straks vise, at man her ikke havde at gjøre 
med naturlige Dannelser.  Imellem disse Skaller 
fandtes imidlertid i stor Mængde indblandet an- 
dre Sager, der klart viste "disse Ophobningers 
sande Natur; først og fremst en Mængde Fiske- 
ben af Flyndre, Torsk, Sild, Aal m. fl.; videre 
talrige Fugleben især af Strand- og Vandfugle, 
som Ænder, Gjæs, Svaner, Maager o. s. v.; ved 
alle disse Fugleben manglede aldeles gjennem- 
gaaende de mere bruskede Dele; endelig var 
ogsaa Pattedyr-Knokler temmelig hyppige. Hjort, 
Raadyr og Vildsvin afgav de talrigste Ben, 90 
Procent; forøvrigt fandtes oftere Ben af Sæl- 
hund og Bæver, af Kjæmpeoksen (Bos primige- 
