mede og rigt ornamenterede Lerkar o.s. v. var 
I 1859 fremkom nu Arkæologen W or s- 
aae med den Mening, at man maatte dele Sten- 
fundne. 
alderen i Danmark i to Afsnit: en ældre Pe- 
riode betegnet navnlig ved Kjøkkenmøddingerne 
med deres raat arbeidede Redskaber og deres 
Minder om en paa Kysterne kun som Jægere 
og Fiskere levende Befolkning med Hunden som 
eneste Husdyr, og en yngre Periode, fra hvil- 
ken de store Stengrave med deres fortrinligt ar- 
beidede Flintsager skrev sig, en Tid da Befolk- 
ningen ogsaa havde bredt sig ud over de mdre 
Landsdele, da ikke længer Jagt og Fiskeri var 
de eneste Næringsveie, og da allerede flere Hus- 
Steen- 
af 
Nu 
dyr kunde spores at have været holdte. 
strup vilde ikke godkjende denne Inddeling 
Stenalderen i Danmark, og der udspandt sig 
mellem disse to Forskere en skarp Diskussion 
om dette Punkt, der førtes gjennem en Række 
Afhandlinger, som de offentliggjorde i det dan- 
ske Videnskabsselskabs Oversigter i Aarene 1859 
— 1862. 
Steenstrup hævdede, at Modsætningen 
mellem de Kulturbilleder, som Kjøkkenmøddinger 
og Gravbygningerne med deres Indhold viser os, 
ikke er saa stor, som det ved den første Be- 
tragtning ser ud til; det er ikke to forskjellige 
Kulturer, som træder os imøde, men to forskjel- 
lige Sider af Kulturlivet. I Kjøkkenmøddingerne 
ser vi den gamle Befolkning i dens Liv ved Ky- 
sten, drivende Jagt og Fiskeri, og hvad vi finder 
af Oldsager er væsentlig Redskaber anvendte til 
disse enkle Bedrifter og af dem igjen kun tabte 
og bortkastede Exemplarer; i Gravene har vi 
nedlagt de mest udsøgte og bedst arbeidede Styk- 
ker, de kunde præstere. Hvad man fra Dyn- 
gerne kalder elliptiske og trekantede Økser kan 
ikke, paastaar han, have tjent som Økser eller 
overhovedet Egværktør; havde de været Økser, 
siger han, ja ,da maatte deres Brugere have 
staaet paa et overordentlig lavt Trin ligeoverfor 
Brugerne af G(iravkamrenes hensigtsmæssige og 
smukke Redskaber*. 
fra Kjøkkenmøddingerne lutter Pilkesænker og 
Han ser i disse Stykker 
lignende Redskaber for Fiskeri. Naar Worsaae 
havde søgt Støtte for sin Opfatning af dem som 
Økser 1 deres Lighed med Redskaberne fra de 
ældste Stenaldersfund i Vesteuropa, saa afviser 
ikke finder, at Un- 
dersøgelserne der er saa tillidvækkende og om- 
Steenstrup dette, idet han 
hyggelige, at han giver stort for deres Resultater. 
Om de der i Drift-Lagene fundne Redskaber hævder 
han ogsaa, at de ei kan være Økser, men maa 
være Pilkesænker o. lign. (Oversigt 1859. S. 191, 
1861, S. 371 £.). 
kenmøddingerne endnu kun fundet yderst faa vel 
Ganske vist har man i Kjøk- 
tilhugne og slebne Redskaber som dem i de efter 
ham samtidige Grave, men man kunde heller 
ikke, mener han, vente andet; der er imidlertid 
talrige Npor efter saadanne Redskabers Brug, 
idet de Snit, som de i Dyngerne fundne Dyre- 
ben Hornsager fremviser, 
og kan skjønnes at 
være gjort med Redskaber med vel slebne Egge. 
De paaberaabte Vidnesbyrd om at Gravbyggerne 
har haft andre Husdyr end Hunden, afviser han: 
naar man i Gravene nogle Gange har fundet 
saadanne Ben, saa kan de være slæbt ind i se- 
Skal der 
konstateres en Tidsforskjell mellem Gravene og 
nere Tid af Mus og Ræve o. s. v. 
Kjøkkenmøddingerne, saa vil han hævde, at Kjøk- 
kenmøddingerne er de yngre, bevisende os en 
Tilbagegang 1 Kultur, noget som man saa ofte 
ser Exempel paa i Ethnografien. 
Ligeoverfor disse Indvendinger opretholdt 
Worsaae sin Opfatning. Det er virkelig to 
forskjellige Kulturer, og de elliptiske og tresi- 
dede Redskaber i Dyngerne kan ikke være an- 
det end Egværktøi og Huggeredskaber; det viser 
saavel Stykkerne selv som en Sammenligning med 
Huggeredskaber inden andre arkæologiske Grup- 
per; de er derfor netop at sammenligne med 
Gravenes fortrinlige Økser og Kiler og viser netop, 
som Steenstrup selv indrømmer, Dyngedannernes 
overordentlig lave Kulturtrin ligeoverfor Bru- 
gerne af Gravkamrenes hensigtsmæssige og smukke 
Redskaber. 
gerne fundne velarbeidede Sager er 
Antallet af de i Kjøkkenmøddin- 
saa aldeles 
forsvindende lidet: disse Stykker vil vel for en 
Del være Sager, der i en senere Tid er tabte 
ovenpaa Dyngerne; dels medgiver han, at de 
muligens kan bevise en delvis Samtidighed mel- 
lem de to Kulturstadier, vidne om en Overgangs- 
tid; men en saadan delvis Samtidighed kan umu- 
lig være oprindelig. — Steenstrups Paastand om 
at Snittene paa Dyngernes Hornsager og Dyre- 
ben kan skjønnes at være gjorte med velslebne 
Egge, bestrider han bestemt; med de skarpe 
Flintflækker kan der gjøres de skarpeste og re- 
gelmæssigste Snit; desuden maa man være var- 
som med at slutte fra Snittets mere eller mindre 
