n 
har vel Steenstrup opgivet; heller ikke kan han 
vel formodes mere at betvivle de nu gjennem en 
hel Menneskealder og ved saamange Naturfor- 
skeres og Årkæologers Arbeider i det øvrige 
Europa vundne Resultater om ældre Stenalders- 
trin med lignende uslebne og ufuldkomne Økser 
og Huggeredskaber af Flint; ingen kan vel hævde, 
at de Tusinder der fremdragne Redskaber af 
denne Slags kun har været Pilkesænker og Fi- 
skeredskaber. Med Hensyn til de elliptiske Økser 
kunde endnu henvises til Montelius's Opfatning 
af denne Form som Prototyp for den yngre Sten- 
alders slebne Økser af lignende Hovedform. 
Med Hensyn til de fra Kjøkkenmøddinger 
hidrørende slebne og velarbeidede Sager, da 
vides det om en Flerhed af disse, at de er 
fundne tilfældigvis ovenpaa eller ved Dyngerne, 
0. 5. disse Stykker kan 
selvfølgelig slet ikke komme i Betragtning. De 
enkelte (2—3) Exemplarer, der ved Havelse 
sved Pløming* V.; 
paa Sjælland er fundne ved Gravning i selve 
Dyngen, maa forklares ved de to Befolkningers 
Havde 
Dyngedannerne været i Besiddelse af velarbei- 
delvise Samtidighed, hvorom tilslut. 
dede Redskaber og Jagtvaaben, maatte man dog 
i Kjøkkenmøddingerne have ventet at finde Re- 
ster og Stykker af adskillige af dem, saa megen 
Brug, som der var for dem dér, hvor saameget 
Arbeide udførtes, og hvor Jagten Aaret rundt 
leverede et Hovedbidrag til Menneskenes hele 
Underhold. 
i Dyngerne, hvor der blev kogt saameget, at 
Fremdeles skulde man have ventet 
finde Brudstykker af saa gode Kogekar, som 
Gravene har leveret; istedetfor Kar med saadan 
velarbeidet Masse, findes kun Fragmenter af 
raa, grove, slet arbeidede Lerkar. 
En af de allervigtigste Grunde for min 
Tilslutning til Worsaae finder jeg imidlertid i 
Medens 
altsaa Steenstrup fremdeles hævder, at der i 
Forholdet med Hensyn til Husdyr. 
danske Stenaldersgrave endnu ikke er fundet 
Husdyrben *), 
ind 1 senere Tid af Ræv og Mus, er det alde- 
som ikke kan antages slæbt der- 
les konstateret, at den yngre Stenalders Folk i 
*) Nu afdøde Worsaae omtalte for nogle Aar siden 
for mig et nyt, og som han mente, afgjørende 
Fund af Husdyrben fra en dansk Stengrav; Fun- 
det var indsendt til zoologisk Museum til Un- 
dersøgelse; mig bekjendt er imidlertid intet bleven 
offentliggjort derom. 
| 
| 
de mod Syd tilstødende Dele af Furopa var i 
Besiddelse af vore fleste nuværende Husdyr, og 
ogsaa 1 de svenske Stengrave har fagmæssige 
Undersøgelser konstateret saadanne Husdyrbens 
Tilstedeværelse i de dybere urørte Lag, og 
disse Ben har tildels ogsaa været tildannede 
til Redskaber, 
Tvivl om deres oprindelige Samtidighed med 
(Hildebrand: 
congrés de Copenhague, p. 156 f.; Montelius 
og Retzius i Månadsbladen 1877, p. 432). 
Men idet de danske Stengrave og deres Folk 
saa at der ikke er Rum for 
Gravene Compte rendu du 
er Bindeledet mellem de tilsvarende Monumenter 
i Mellem- 
tvivler jeg ikke paa, 
og Vesteuropa og dem 1 Sverige, 
at kommende Undersøgel- 
ser ogsaa i Danmark vil konstatere det samme 
Forhold med Hensyn til en Husdyrstand. Jeg 
vil ikke engang nævne, at i Mellem- og Vest- 
Europa er det sikkert konstateret, at den yngre 
Stenalders Folk ogsaa har drevet A gerbrug i 
nogen Grad, og at Fund af et Slags Haand- 
kværn i en svensk Stengrav af svenske Oldfor- 
skere opfattes som Bevis for det samme i Sverige. 
Ved Siden af disse Argumenter leder et 
almindeligt arkæologisk Udsyn over Europas 
Stenalderslevninger mig til at se de danske 
Kjøkkenmøddinger som den yngste og yderste 
Udløber af den navnlig i Vesteuropa saa vel 
der i sine tidligere 
kjendte ældre Stenalder, 
Faser strækker sig langt op 1 ældre geolo- 
giske Perioder. Den yngre Stenalder i Dan- 
mark kan jeg ikke undlade at se i Forbindelse 
med den yngre Stenalder forøvrigt i Europa, 
med den Husdyrstand, man har kaldt den indo- 
europæiske, og med de samme store Stengrave; 
denne Stenalder har i Norden bredt sig meget 
videre ud, end Kjøkkenmøddingerne og de for 
dem eiendommelige Redskabsformer findes, nem- 
lig ogsaa over de sydlige Dele af den skandi- 
naviske Halvø. I Danmark synes de to Sten- 
alderbefolkninger i nogen Tid at leve ved Siden 
af hinanden, saa at de ældre Dyngedannere kan 
af 
nye Befolknings velarbeidede Redskaber, hvilke 
være kommen 1 Besiddelse af enkelte den 
da og undertiden kan have omarbeidet til 
et For- 
hold, hvortil Ethnologien baade fra ældre og 
de 
sine egne mere primitive Former, — 
nyere Tider frembyder saa mange Paralleler. 
I adskillige af Stengravene har man baade i 
Vesteuropa, 1 Danmark og i Sverige fundet 
p) te) ken) 
