Beviser for, at de i Tid gaar ned til den Epoke, 
da Metallet, Broncen, først begynder at optræde. 
Det vil da maaske i Danmark vise sig, at 
om Stenalderens Slutning falder sammen med 
en senere Del af Furu-Perioden, vil Menneskets 
første Optræden der, i Kjøkkenmødding-Tidens 
Begyndelse, falde tidlig i den samme Vegeta- 
tions-Periode. — Virkelig synes ogsaa et Fund 
fra nyere Tid at tale derfor: paa et stort i en 
Myr paa Fyen fundet Flesdyrskelet fremviste 
den ene Flig af Geviret et Hul, der ikke syntes 
at kunne forklares uden som Spor af et ved 
Menneskehaand kastet Vaaben; men dette 
Skelet fandtes i Myren ovenpaa et Lag, hvori 
Levninger af Bæverasp (Sehested: Oldsager 
fra Konen om Bornholm 1878, S. 279). 
Prof. Steenstrup og de yngre danske Old- 
forskere sidder imidlertid vistnok inde med ad- 
skillige lagttagelser og med nyt endnu upubli- 
ceret Materiale til Belysning af Spørgsmaalet 
Danmark: maatte 
om Stenalderens Perioder i 
de snart komme frem dermed! TI det her om- 
talte tyske lille Skrift var for Steenstrup jo 
ganske vist ikke dertil Anledning. 
Langleys Undersøgelse over Solvarmen og 
dens Absorption i Jordens Atmosfære. 
Den første, som søgte at bestemme den 
Mængde Varme, Jorden modtager fra Solen, 
var Newton. Det Resultat, han kom til, kan 
naturligvis ikke gjøre Fordring paa stor Nøiag- 
tighed paa Grund af den Tids mangelfulde Ap- 
parater, og det synes desuden, at dette Problem 
dengang endnu ikke var modent til Drøftelse, 
da vi ser, at det først var henimod Midten af 
vort Aarhundrede, at denne Bestemmelse af 
Solens varmende Kraft blev Gjenstand for mere 
nølagtige Undersøgelser. Det er den yngre 
Herschel, der aabner Rækken af de Forskere, 
som ikke alene i den gamle Verden, men og- 
saa paa den anden Side Verdensoceanet især 1 
de sidste Aartier har taget fat paa Spørgsmaalet. 
De Resultater, Herschel kom til med et Aktino- 
meter, stemmer ganske godt overens med, hvad 
Pouillet samtidig i Frankrige udledede af sine 
Pyrheliometerobservationer.  Pouillet fandt, at 
Solens Straaler, naar de falder lodret paa Jor- 
den, er istand til paa hver Kvadratcentimeter 
af Overfladen at hæve Temperaturen af 1.7633 
Gram Vand fra 009 til 109 i Løbet af I Minut. 
Tallet 1.7633 kaldte han Solkonstanten. Heraf 
kan man med Lethed finde, at den totale Mængde 
Varme, Jorden modtager i I Aar, vil være til- 
strækkelig til at smelte et Islag, der i en Tyk- 
kelse af 30.89 Meter dækker den hele dJord- 
overflade. Dette Resultat kan naturligvis ikke 
gjøre Fordring paa absolut Nøiagtighed, dertil 
er Observationsmethoden altfor ufuldkommen:; 
senere Forskere har derfor søgt at ændre den 
noget for at undgaa flere væsentlige Feil. De 
Resultater, man har af senere Dato, afviger 
imidlertid ikke saa meget fra den Værdi, Pouil- 
let mente at kunne udlede af sine Observatio- 
ner. "Men hvor =interessant det end kunde 
være her at omtale nærmere disse forskjellige 
Methoder og sammenstille de Værdier, der er 
fundne i de senere Aar, nødes vi af Hensyn 
til Pladsen til ganske at forbigaa dem, og det 
kan vi saa meget mere, som flere af dette 
Tidsskrifts Læsere udentvil af en tidligere Arti- 
kel *) kjender enkelte af disse Resultater. Hel- 
ler ikke kan vi indlade os paa at beskrive de 
Apparater, der er bleven brugte, hvad enten det 
nu har været Pyrheliometer, Aktinometer eller 
det i den allerseneste Tid konstruerede Bolome- 
ter; Beskrivelsen af disse findes foruden i en- 
hver fysikalsk Haandbog ogsaa 1 det Verk **), 
vi her har til Hensigt at omtale noget nærmere, 
da det indeholder saamange nye og interessante 
Ting. Foruden at meddele i en kritisk Form 
de Resultater, Langley selv er kommet til ved 
sine Observationer, der blev paabegyndt i Al- 
legheny 12te November 1880 og fortsat der til 
28de Mai 1881 for senere samme Aar i Maa- 
nederne Juli til September at blive taget op 
igjen og udført i en Høide af mere end 3500 
Meter over Havet, leverer det ogsaa en Kritik 
af alle de tidligere Forskeres Undersøgelser for 
at faa bestemt Solkonstanten. 
Men førend vi gaar pærmere ind paa at 
omtale Langleys Arbeide, kunde det kanske 
være bedst til Forstaaelse af det følgende at 
minde om enkelte kjendte Begreber fra Fysiken. 
Hvad Lys og Varme er, har 1 lang Tid været 
et meget vanskeligt Spørgsmaal at faa fuld Rede 
paa. Det har ikke manglet paa Theorier, som 
søgte at forklare de forskjellige Lys- og Varme- 
fænomener, men enten stod de i direkte Strid 
med de Resultater, som den eksperimentelle 
Forskning havde udledet, eller ogsaa formaaede 
de ikke tilfredsstillende at begrunde allerede 
længe kjendte Egenskaber ved Lyset eller Var- 
men. Den mnu herskende Theori gaar som 
bekjendt ud paa, at Lys og Varme fremkom- 
mer ved Svingninger af Ætheren paa samme 
Maade, som Lyden opstaar ved Svingninger i 
Luften; men Ætherpartiklernes Svingetid og 
*) Tromholt: "Solens 
Pas, 189. 
**) Langley: Researches on solar heat and its ab- 
sorption by the earth's atmosphere. Washington 
1884. 
Varme. ,Naturen* 1879 
