Hovedets og Kroppens Høide end hos de yngre 
Individer og Hunnerne. 
Stjerneskud. 
Af J. Fr. Schroeter. 
II. 
Længe før Schiaparelli ved sin Theori 
havde forklaret, hvorfor de sporadiske Stjerne- 
skud optræder med den Regelmæssighed, Coul- 
vier-Gravier havde fundet ved sin statistiske 
Optælling, havde man bemerket, at der gives 
visse bestemte Dage i den borgerlige Kalender, 
hvor man har Anledning til at se en større 
Mængde Stjerner, der synes at fare et Stykke 
over Himlen for at forsvinde ligesaa pludselig, 
som de blusser op. Sammenlignede man disse 
Datoer, viste det sig, at Fænomenet optraadte 
enten hvert Aar eller med flere Aars Mel- 
lemrum. 
Første Gang, man blev opmerksom paa 
denne regelmæssige Tilbagevenden af en større 
Sværm Stjerneskud til samme Tid, var 1 Tretti- 
aarene, da man 1 flere paa hinanden følgende 
Aar iagttog, at Natten 192te til l3de November 
udmerkede sig ved et overordentlig rigt Stjerne- 
fald, der stod i skarp Modsætning til de mere 
sparsomme Stjerneskud, man saa de foregaaende 
og efterfølgende Nætter. Den allerførste Med- 
delelse om disse Novemberstjerneskud, som man 
kaldte dem, synes at skrive sig fra 1831, da 
der i de forskjellige Egne af Tyskland og andre 
Steder blev seet en usedvanlig Mængde, der det 
følgende Aar var endnu større og blev iagttaget 
over saagodtsom hele Europa og da ogsaa i 
samme Nat. I 1883 optraadte Fænomenet end 
mere storartet i Amerika, hvor man var Vidne 
til en enestaaende Stjerneregn over hele det 
østlige af de forenede Stater. Ikke før var 
Solen gaaet ned, saa man Himlen aldeles over- 
saaet med lysende Stjerner, der med en vold- 
som Hastighed for over Himlen. At forsøge paa 
at tælle dem, var aldeles ugjørligt, thi Mængden 
var saa stor, at man ikke kunde kolde de enkelte 
Stjerneskud ud fra hverandre, og det var først, 
da Fænomenet havde tabt i Kraft, at Olmsted 
forsøgte paa gjennem en usikker Tælling at faa 
nogenlunde rede paa, hvormange Stjerneskud 
der havde vist sig den hele Tid, Skuet varede; 
han antog, man havde seet mere end 240 000 
Stjerneskud; men naar man tager Hensyn til, 
at Fænomenet ikke ophørte, da Dagen brød 
frem, men paa mange Steder kunde iagttages 
selv efterat Solen var staaet op, saa vil man nok 
kunne forstaa, at OQlmsteds Angivelse ikke kan 
betragtes som noget absolut Tal for den Mængde, 
man saa Natten 12te—l83de November 1833, 
165 
Men hvor overvældende end Skuet var, iagttog 
man dog, at disse Stjerneskud ikke i broget 
Forvirring for over Himlen, men at de derimod 
bevægede sig, som om de straalede ud fra et be- 
stemt Punkt paa Himmelhvælvningen; dette var 
et Punkt i Stjernebilledet Løven, meget nær 
yleonis. Vi skal senere se, hvilken vigtig Op- 
dagelse man her havde gjort, især da man paa- 
viste, at dette Udstraalingspunkt holdt sig ufor- 
andret, saalænge Fænomenet varede.  OQgsaa 1 
det følgende Aar 1884 var man i samme 
Nat Vidne til et lignende Skue, dog ikke saa 
pragtfuldt, som det man havde iagttaget det 
foregaaende Aar. I de følgende Aar ligetil 
1840 gjentog Fænomenet sig, men fra denne 
Tid var det ligesom aldeles udslukket. 
Man havde altsaa havt Anledning til at se 
en mere end almindelig Stjerneregn i samme 
Nat i flere paa hinanden følgende Aar, og dette 
bragte naturligvis Tanken hen paa, om noget 
lignende havde vist sig tidligere til samme Tid. 
Man fandt da, at Humboldt havde fortalt om en 
Stjerneregn, han havde iagttaget under sin Reise 
i Sydamerika i 1799. Sammen med Bonpland 
opboldt han sig da i Cumana, hvor han var 
Vidne til et usedvanlig pragtfuldt Stjernefald 
Natten 12te—13de November. Selv havde han 
ikke før seet noget lignende og var derfor al- 
deles henrykt over, hvad han saa, men Ind- 
byggerne i Cumana tog Sagen med større Ro, 
ialfald de ældre i Staden, thi de mindedes, at 
der i 1766 til samme Tid lige forud for et 
stort Jordskjælv ogsaa havde vist sig en used- 
vanlig rig Stjerneskudsværm. Denne Overens- 
stemmelse mellem Fænomenet i 1799 og 1833 
bragte nu Qlbers paa den Tanke, at disse 
Stjerneskud havde samme Oprindelse, og at de 
kom igjen med et Mellemrum af 33 til 34 Aar, 
saa man kunde gjøre sig Forhaabning om at se 
dem igjen omkring 1866. Denne Olbers' Tanke 
fandt man meget rimelig, og derfor imødesaaes 
det forventede 1866 med stor Spænding. At 
det ikke havde manglet paa Hypotheser, der 
søgte at forklare, hvorfor Fænomenet gjentog 
sig hvert 93te Aar og da flere Aar i Træk, skal 
vi senere se. Men et Par Aar, før man kunde 
vente sig en Gjentagelse af, hvad der blev seet 
i 1883, begyndte Newton i New-Haven at 
undersøge, om de gamle Krønikere havde be- 
rettet noget om denne Novembersværm, og han 
ledte ikke forgjæves, thi han fandt, at man kunde 
forfølge den helt ned til 902 — muligens ogsaa 
til 585, — et Aar, der længe har baaret Navnet 
s Stjerneskuddenes Aar*, væsentlig fordi samme 
Nat, som Saracenerne indtog Taormina og den 
grusomme Ibrahim ibn Ahmed .,blev rammet 
af Guds straffende Haand* foran Cosenzas Porte, 
faldt der Stjerner ned fra Himlen i saadan 
Mængde, at alle, som saa dette underlige Skue, 
blev saa forskrækket og deres Fantasi i den 
