Grad sat i Bevægelse, at de antog, der bestod 
en inderlig Forbindelse mellem dette himmel- 
ske Fænomen og disse jordiske Begivenheder. 
Foruden at forfølge Fænomenet saa langt 
tilbage i Tiden, udledede Newton ogsaa, at det 
gjentog sig hvert 33te Aar, idet da Jorden 
gik gjennem en Sværm Smaalegemer, der viste 
sig for os som Stjerneskud ved, at de kom ind 
i Jordens Atmosfære og der ved Friktion blev 
glødende og synlige for os; men det centrale 
Parti af Sværmen vilde Jorden kun møde en 
Gang hvert 134te Aar, og dette Sammenstød 
mente Newton var forestaaende i Morgentimerne 
I[4de November 1866. Man maatte derfor være 
belavet paa at se en Stjerneregn, hvis Mage 
man ikke tidligere havde været Vidne til, og 
sandelig, hans Antagelse blev ham ikke til- 
skamme. 
Overalt i Europa, hvor Himlen ikke var 
overskyet — almindeligvis har man ikke havt 
Anledning til at se Stjerneskud under Skyerne 
— optraadte Fænomenet i en saadan Pragt og 
i en saa overvældende Mængde, at det var lige- 
saa ugjørligt at forsøge paa at foretage en Tæl- 
ling som at give en nærmere Beskrivelse af det 
ophøiede Skuespil, man var Vidne til. At 
sammenligne det med et Fyrverkeri, hvor tu- 
sinde og atter tusinde Raketter paa engang 
blev afbrændt, vilde kun være et afbleget Billede 
af det Skue, som viste sig for det blotte Øie, 
og som blev endmere storartet, naar Kikkerten 
rettedes mod de Punkter, hvor Sværmen var 
tættest. Og vi behøver ikke at nævne, at mange 
Steder Folk blev saa forskrækket, over hvad de 
saa, at de i skyndsom Hast forlod sit Arbeide 
og søgte at skjule sig, hvor de kunde, forven- 
tende med Frygt og Bæven, hvad der efter 
dette maatte komme; mindre end Jordens Un- 
dergang kunde det jo ikke være. Ogsaa de nær- 
mest følgende Aar gjentog Fænomenet sig, dog 
ikke saa storartet som i 1866. Det var nu 
fornemlig Amerika, som fik Anledning til at 
se det. I sin største Pragt optraadte det der 
i 1868, da Stjerneskudsværmen viste sig som 
tættest den l4de November Kl. 5 om Morgenen, 
Washington Tid, altsaa paa en Tid, da det var 
Dag i Europa. 
Medens Olbers og Newton havde bevist, 
at Novembersværmen havde en Periode paa 33 
Aar, dokumenterede Quetelet, Heis og 
Schmidt, at der foruden denne Sværm ogsaa 
fandtes andre periodiske Stjerneskud. Blandt 
disse havde Augustsværmen af 1Ode August 
været mest bekjendt og populær, længe før Vi- 
denskaben begyndte at beskjæftige sig med disse 
Ting. I Irland kjendte man den under Navn Lau- 
rentius's Taarer, fordi den viste sig paa den hel- 
lige Laurentius's Dag, der feiredes til Minde om 
hin Martyr, som blev stegt paa en Rist i Aaret 
258; den naive Øbefolkning saa i disse Stjerne- 
166 
 Sværm, der 
skud sin Helgens Blodstaarer. Og der er uden 
Tvil et lignende Sammenknytningspunkt mellem 
et kosmisk Fænomen og den religiøse Overtro, 
naar der hos Thessaliens Bjergbefolkning gaar 
det Sagn, at Himlen aabner sig paa Kristi For- 
klarelses Fest (6te August), og man ser Flamme- 
tunger i denne Aabning. I de gamle kinesiske 
Annaler finder man mange Beretninger om denne 
stadig har vist sig til samme Tid, 
men i Modsætning til Novembersværmen hvert 
Aar, dog ikke paa langt nær saa glimrende. OQgsaa 
hos disse bemerkede man, at de syntes at komme 
fra et bestemt Punkt paa Himlen, dette laa i 
Stjernebilledet Perseus; men medens Sværmen 
var tættest omkring 1Ode August, begyndte alle- 
rede 24de Juli enkelte Stjerneskud at udstraale 
fra dette Punkt. De tiltog gradvis i Antal, jo 
nærmere man rykkede Kulminationsdagen, men 
naar den var naaet, aftog de saa hurtig, at efter 
I7de August kun nogle ganske enkelte Efter- 
nølere viste sig i denne Himmelegn. Dette 
Punkt, hvorfra Sværmen ligesom synes at komme, 
og som altsaa viser sig at staa 1 Forbindelse 
med den, har man givet Navnet Radiations- 
punktet. For Augustsværmen laa det i Perseus 
og nær 1) Persei, hos Novemberstjerneskuddene 
havde man fundet det nær leonis. Da Radiati- 
onspunktet spiller en meget vigtig Rolle i Stjerne- 
skuddenes Theori, og det senere viste sig, at hver 
periodisk Sværm havde sin Radiant eller sit 
Radiationspunkt, opkaldte man Sværmen efter 
det Stjernebillede, hvori det ligger, og derfor 
benævnes Augustsværmen Perseiderne, Novem- 
bersværmen Leoniderne. Det viste sig ogsaa 
snart, da man fandt flere Radiationspunkter, at 
det var naturligere at benævne Stjerneskuddene 
efter Radiationspunktet fremfor at opkalde dem 
efter den Maaned, hvori de viste sig, thi havde 
man flere i samme Maaned, saa kunde der let 
indløbe Misforstaaelse, hvis den første Beteg- 
nelsesmaade benyttedes. 
Foruden disse to mest bekjendte Stjerne- 
skudsværme, har man senere fundet flere andre, 
og vi skal her nævne de vwvigtigste af disse. 
Saaledes blev Sværmen af 2den Januar med 
Radiationspunkt i Herkules observeret 1 Schweitz 
i 18385 og 1838, i Bossekop af Bravais i 
1839, i 1840 af Quetelet. I Februar har man 
ingen Stjerneskud af Vigtighed, skjønt baade 
de kinesiske Annaler og Middelalderens Kroni- 
kører beretter om flere større Stjernefald i 
denne Maaned, og man maa gaa helt til om- 
kring 20de April, før man træffer paa nogen 
regelmæssig Sværm; den har sit Radiations- 
punkt i Lyren, og er blandt andet seet i 1803, 
1830 og 1868. De følgende Maaneder er 
meget fattige paa periodiske Stjerneskud; først 
i Midten af August sees en noget større Sværm, 
de ovenfor nævnte Perseider, der begynder at 
vise sig allerede 24de Juli. Naar vi saa 
