169 
Det var disse Betragtninger, der gjorde 
sig gjældende for Hansen, da han tog fat paa 
Besvarelsen af den syge Gjærs Problem. Den 
Gjær, hvormed det syge Tuborgøl var fremstillet, 
viste mikroskopisk ingen væsentlig Forskjel fra 
den Gjær, som før havde givet godt Øl; i 
Pladekulturer efter Kochs Methode viste des- 
uden samtlige Pletter sig indbyrdes lige. For 
at være sikker paa at faa virkelige Renkulturer 
af den omspurgte Gjær maatte derfor Hansen 
slaa ind paa en anden Vei. Qgsaa han benyt- 
tede Gelatine til sine Kulturer, nemlig Vørter 
tilsat med Gelatine. Ved at ryste denne sam- 
men med lidt Gjær fremstillede han en Plade 
paa almindelig Maade; men derpaa bragte han 
denne under Mikroskopet og ledte nu op de 
enkelte Gjærceller; de Steder, hvor han fandt 
en enkelt Gjærcelle liggende, afmærkede han 
derpaa og kunde nu med fuld Sikkerhed vide, 
at de Pletter, som spirede op paa de afmærkede 
Steder, stammede fra én enkelt Celle, — var 
en sikker Renkultur. 
Disse Pletter overførtes saa i hver sin 
Flaske med Vørter, for at formere sig til større 
Mængder. Det viste sig nu, at Øl, der var 
fremstillet med Gjær fra nogle af disse Fla- 
sker, viste alle Tuborgsygens Egenskaber i ud- 
præget Grad, medens Gjæren fra de andre 
gav samme Øl som det, Bryggeriet havde leve- 
ret før Sygdommen optraadte. Med andre Ord, 
Hansen havde altsaa bevist, at den oprindelige 
Gjær var bleven tilblandet med en ,,Sygdoms- 
gjær*, var bleven ,smittet* med, hvad Hansen 
kaldte ,vild* Gjær. 
En Tid derefter fik Hansen atter Anled- 
ning til at undersøge et lignende Tilfælde. 
Bryggeriet ,Gamle Carlsberg*s Øl, der i lang 
Tid havde været anseet for noget af det bedste 
i Kjøbenhavn, begyndte efterhaanden at antage 
en bitter Smag, uagtet Gjæren tilsyneladende 
fremdeles var den samme som før. Hansen paa- 
viste nu, at ogsaa denne bitre Smag skyldtes 
pvilde* Gjærformer; medens Renkulturer af disse 
gav et Øl med fremtrædende bitter Smag, gav 
de øvrige Renkulturer samme Øl, som Brygge- 
riet forhen havde leveret. 
Paa denne Maade har Hansen af forskjel- 
lige Sorter Bryggerigjær udskilt flere vilde Gjær- 
«former. Det har vist sig, at al Gjær efter- 
haanden smittes af saadanne, der sniger sig ind 
i den fra Luften. Al Gjær bestaar derfor som 
Regel af 2 Dele, den gode Gjær, der giver 
Ølet de Egenskaber, som Bryggeriet sætter 
Pris paa, og en vis Mængde vild Gjær. Denne 
vil vistnok som Regel være liden, saalænge den 
ikke fremkalder Sygdomme som de beskrevne; 
men noget vil den altid indvirke paa Ølets 
Smag, og man kan aldrig paa Forhaand vide, 
naar den en vakker Dag har formeret sig saa, 
at den gjør Ølet ubrugeligt. 
Man vil altsaa heraf se, at den vilde Gjær 
bør skilles ud, og dette sker ved at fremstille 
Renkulturer af Gjæren og derpaa kun at an- 
vende den rendyrkede gode Gjær i Bryggeriet. 
Sagen er dog ikke klaret ved engang for alle 
at indføre saadan rendyrket Gjær i Bryggeriet. 
Som ovenfor antydet vil ogsaa denne igjen efter- 
haanden smittes fra Luften. Derfor maa dette 
stadig kontrolleres, hvilket sker ved egne af 
Hansen angivne Methoder, der her ikke nær- 
mere skal omhandles; kun i sin Almindelighed 
kan antydes, at de beror paa, at den vilde 
Gjær til syvende og sidst dog i enkelte Ret- 
ninger under Mikroskopet viser sig forskjellig 
fra den gode, men kun saasnart den udsættes 
for abnorme Forhold, særlig saadanne, hvor den 
ikke faar nogen Ernæring, men kun faar tilført 
Fugtighed og Luft. 
Hansens Undersøgelse har allerede faaet 
en stor praktisk Anvendelse. Foruden i Dan- 
mark har 1 senere Aar flere Bryggerier i 
Holland og Tyskland indført Anvendelsen af 
rendyrket Gjær; det samme har 1 sidste Tid 
været "Tilfældet her i Landet. Overalt, hvor 
man hidtil har kunnet samle Erfaring om denne 
Sag, er man enig deri, at den rendyrkede Gjær 
giver Ølet en finere, renere Smag end det 
havde, før Gjæren blev renset. 
Af de Forskere, der særlig har bidraget 
til at fremme det af Hansen paabegyndt Ar- 
beide, maa særlig nævnes Alfred Jørgensen 
i Kjøbenhavn. I Tale og Skrift er han en af 
de ivrigste Forkjæmpere for Hansens Lære og 
har ved at oprette et eget Institut for Ren- 
dyrkning af Gjær i rigt Maal bidraget til at 
overføre Hansens Undersøgelser paa det prak- 
tiske Omraade. 
Spolormens Indvandring i Mennesket. 
Spolormen (Ascaris lumbricoides) 
af Menneskets hyppigste Indvoldsorme. 
bekjendt har den i sit Ydre og 1 Størrelse ad- 
skilligt tilfælles med en almindelig lang Regn- 
orm eller Medemark, men den er mere tilspidset 
i begge Ender, er lysere af Farve, og mangler 
dennes ringformige Indsnit paa Legemet. Den 
kan blive en halv Alen lang, og tyk som en 
Gaasefjær. Fortil sidder et lidet Hoved med 
Mundaabningen, omgivet af 3 Læber. —Spolor- 
men findes især i Menneskets Tyndtarm, oftest 
enkeltvis, men undertiden i større Antal, ja 1 
Tusinder. 
Hvorledes Spolormen bliver indbragt i Men- 
neskets Tarmkanal, har hidtil været Læger og 
Naturforskere en Gaade. Vi have længe kjendt, 
ermeen! 
Som 
