Næbhvalolie. Spermacetolie. 
Specifik Vegt ved 15.59 C. 0.8763 0.8778 
Antændelses Temp. 2649 C. 2609 OC. 
Viscositet . 141 Sek. 137 Sek. 
Spermyl Alkohol*) 39.76) pot. 40.50 pOt. 
Sp. Vegt af Sperm. Alk. 0.8363 0.8307 
Temp. Stigning med 
Svovylsyre . 419 C. 4509 OC. 
Farve. lysebrun; bliver ved mørkebrun; bliver 
Reaktion Omrøring lyseviolet noget mørkere med 
med ARLIN! en Tone af violet ved 
derpaa igjen brun. pe : 
Svovlsyre | I 8. Ommørhag: 
Dette viser, at der er den største Lighed 
mellem Næbhvalolien og den ægte Spermacetolie. 
I de senere Aar 
Mængde Næbhval. OCapt. David Gray omtaler, 
at der i 1882 i Mai og Juni blev dræbt 203 
Stykker, hvoraf 96 fuldvoxne Hamer, 56 Hun- 
ner og 51 yngre Hanner. 
er der fanget en stor 
T de allersidste Aar har der fra Norge 
været udrustet Dampskibe, udelukkende bestemt 
for Næbhvalfangsten.  Desuden har vore Sæl- 
fangere ogsaa været forberedt paa Næbhvalfangst. 
Et stort Fremskridt denne Bedrift er ube- 
tinget gjort med de udmærkede Harpuner fra 
1 
Smed Henriksen 1 Tønsberg, der nu har faaet 
2 eller 3 Guldmedalier for sine Constructioner. 
Næsten for hvert Aar har Antallet af Fangst- 
skibe tiltaget, og Nordmændene har overfløiet 
Engelskmændene i denne Bedrift. BPfter privat 
Meddelelse blev der af Dampskibet ,Cito* af 
Laurvig i 1885 fanget 105 Næbhval, der til- 
sammen gav 1000 Tønder Spæk. Fangsttiden 
varede fra Ode April til 22de Juni. Fangst- 
stedet var i Nærheden af Islands Sydostspids 
(Cap Langnæs). 
Næbhvalfangsten blev mig for samme Aar 
opgivet til 510 Hval, og Antallet af Fangst- 
skibe, deri indbefattet 2 eller 3 engelske, var 
15 Stykker. 
ken den hele Fangst eller Flaade. 
Dette er dog sandsynligvis hver- 
Desværre har man meget faa fuldstæn- 
dige Opgaver over Fangsten i de forskjellige 
Fangstaar. Det burde være en kjær Pligt for 
de forskjellige Compagnier at indsende sine Op- 
til det statistiske meddele 
sine Erfaringer om Fangsten til dem, der inter- 
gaver Bureau og 
esserer sig for at samle saadanne Beretninger. 
Det vilde være en Skam for os, om vi ikke 
*) Den Del af Olien, som ikke kan overføres til 
Sæbe. 
179 
kunde vise vel saa gode Qpgaver over saavel 
1 dette Aarhun- 
drede, naar man 1 de engelske og amerikanske 
finder udførlige Tabeller til langt 
tilbage 1 forrige Aarhundrede. 
Hval- som Sælfangstbedriften 
» Reports* 
Stjerneskud. 
Af J. Fr. Schroeter. 
(Sidste Artikel). 
ITTI. 
Da man havde opdaget alle de Regelmæs- 
sigheder, hvormed saavel de periodiske som de 
sporadiske Stjerneskud optræder, var det næste 
Skridt at finde Grunden til, at de viste sig paa 
den ovenfor beskrevne Maade og ledsaget af 
disse eller lignende Fænomener. Man maatte 
udforske deres Qprindelse og nærmere bestemme 
den Bane, de beskrev i Rummet, samt forklare 
Aarsagen hertil. Men en saadan Theori maatte 
paa en simpel og naturlig Maade begrunde alle 
de iagttagne KFiendommeligheder; var der en 
Side af Fænomenet, den ikke kunde forklare, 
var den dermed dødsdømt, og en anden Hypo- 
these maatte indtræde 1 dens Sted. —Gjennem- 
gaar vi derfor Stjerneskuddenes Historie, vil vi 
finde, hvorledes den ene Hypothese afløser den 
anden, indtil endelig den Theori, nu har 
faaet almindelig Tilslutning, og som skyldes 
Schiaparelli, gav den fuldstændigste og simp- 
leste Forklaring af Stjerneskuddenes Oprindelse. 
At beskrive alle disse Theorier forbyder 
Pladsen os. Vi skal kun nævne, at da man 
havde fundet den aarlige Periode hos visse Stjer- 
neskud, gav dette først Anledning til den An- 
tagelse, at der i Verdensrummet var ophobet 
Samlinger af tynd Materie, som bevægede sig i 
en Bane om Solen i en Periode paa meget nær 
I Aar eller 6 Maaneder; under sit aarlige Om- 
løb traf Jorden disse Masseansamlinger 1 et be- 
stemt Punkt af sin Bane. En slig Hob kosmisk 
Materie, der styrtede ned mod Jorden og gav 
Anledning til det prægtige Stjernefald i 1833, 
mente Olmsted var Grunden til Leonidesvær- 
men. Radiationsfænomenet kunde denne Hypo- 
these til en vis Grad forklare, thi man kan jo 
antage, at Radiationspunktet betegner det Punkt 
paa Himmelkuglen, hvor den kosmiske Materie 
møder Jorden. Men siden den aarlige Periode 
var konstateret for andre Stjerneskudsværme, og 
da fornemlig Perseiderne, maatte man, hvis Olm- 
steds Hypothese skulde holde Stik, antage ligesaa- 
mange Masseansamlinger, der dreiede sig om Solen 
i Løbet af et halvt eller ét Aar, som man fandt 
periodiske Stjerneskud. Usandsynligheden heraf 
blev meget hurtig erkjendt, og det blev ogsaa 
som 
