synes det, at Fænomenet har aftaget langt ra- 
skere end det tiltog, og efter de omhyggelige 
lagttagelser, som i Upsala blev anstillet under 
Ledelse af Hildebrandsson og Charlier, kan 
man antage, at Jorden har i 6 Timer været 
inde i denne Sværms tætteste Del. Enkelte 
Forløbere viste sig allerede 26de November 
og baade 28de, 29de og 30te November kunde 
man bemerke flere Efternølere, der tilhørte den 
samme Sværm, saa det hele Fænomen altsaa stod 
paa i 5 Dage. For at faa en Idé om, hvor tæt 
Sværmen var, har Newton benyttet de Tæl- 
linger, man har fra sydligere beliggende lagt- 
tagelsessteder som Beirut, Torino og Marseille, 
og fundet ud, at i dens tætteste Del var 75 000 
Meteoriter synlige i Timen paa et Sted under meget 
klar Himmel. De nordlige Observatorier giver 
som Følge af den mindre gjennemsigtige Him- 
mel et ikke ubetydelig mindre Tal. Newton 
udleder videre, at den tætteste Del af Svær- 
men havde en Bredde, der ikke overstiger 
190000 Km. 
Radiationspunktet, der i 1872 laa i An- 
dromeda, blev igjen fundet i samme Stjernebil- 
lede, og deraf kunde man beregne denne Meteo- 
ritsværms elliptiske Elementer, naar man tager 
Hensyn til den Position, Jorden indtog, da Stjer- 
nefaldet fandt Sted, og kjender Banens store 
Akse. For at erholde nogen sandsynlig Værdi 
af denne, kunde man enten a priori antage den 
lig med den store Akse 1 Bielakometens Bane 
eller gaa ud fra, at Tiden mellem Stjernefaldet 
i 1872 og 1885 var to Omløb af Meteoritsvær- 
men, hvorved altsaa Omløbstiden bliver 2373.96 
Middelsoldage eller meget nær 6.5 Aar. Ud- 
føres denne Beregning, finder man en meget 
nøle Qverensstemmelse mellem Meteoriterne af 
27de November 1872 og 1885 .og Bielako- 
meten. Men disse kan ikke have skilt sig ud 
fra Kometen før Midten af 1841, thi den er 
flere Gange, siden den blev opdaget, saaledes 
i 1794, 1831 og 1841, bleven sterkt pertur- 
beret af Planeten Jupiter, hvorved Jordens 
Passeren gjennem Kometens Knudepunkt har 
flyttet sig fra den 2den Uge i December i 
1772 til 27de November 1852. I samme 
Tid har Kometens Radiant forandret sig betydelig, 
thi medens den efter Weiss i 1772 var i 
Cassiopeia, var den i 1852 i Andromeda. Naar 
derfor de mindre Stjerneskudsværme, der blev 
seet Tde December 1838 og 8de—10de i samme 
Maaned i 1847, viser hen paa Kometradianten 
af 1772, saa stemmer Radiationspunktet af det 
store  Fænomen i 1872 og 1885 overens med 
Kometradianten af 1852. Virkningen af Jupi- 
ter i 1841 paa disse Meteoriter maa derfor 
have været mnøiagtig den samme som den for- 
styrrende Indflydelse, den har havt paa Kome- 
ten, men dette kan man ikke godt antage, med- 
mindre man tænker sig Kometen og Meteori- 
1 
| 
| 
| 
I 
terne paa den Tid forenede. Hvis Meteoriterne 
allerede 1841 havde dannet en særskilt Gruppe, 
saa vilde Jupiter sikkerlig have spredt dem, og vi 
vilde ikke have kunnet være Vide til det storar- 
tede Skue i 1872 og 1885. Ødelæggelsen af Bie- 
lakometen har derfor gaaet meget raskt for sig, og 
Aarsagen til, at man siden 1852 ikke har hayvt 
Anledning til at se den, synes saaledes at kunne 
blive fuldstændig forklaret paa denne Maade. 
Af disse to Fænomener har man altsaa 
faaet fuldt Bevis for, at Ardromediderne be- 
væger sig i samme Bane som Bielakometen, 
og at denne ikke længere eksisterer. Men 
Materien kan ikke gaa tilgrunde, den kan kun 
forandre Form. Istedenfor en Komet har vi 
faaet en Stjerneskudsværm. 
Ligesom Sværmen i 1872 gav Anledning 
til Opdagelsen af en ny Komet, saa fandt Fa- 
bry, da han gjennemforskede den Fen af 
Himlen, hvor Radiationspunktet for Sværmen 
af 1885 laa, Iste December en liden Komet, 
der i sit Udseende lignede en svag Taagemasse. 
Qgsaa nu tænkte man; at denne stod i en eller 
anden Forbindelse med Stjerneskuddene, men 
Beregningen af dens Bane har vist, at saa ikke 
er Tilfælde. 
Nogle gamle lagttagelser over Lodden. 
Ved M. K. Hakonson-Hansen. 
Lodden (Mallotus arctieus eller Osmerus 
aretieus), denne til Laksefiskene (Salmones) hørende, 
i sig selv helt ubetydelige Fisk, har meget tid- 
lig hendraget de nordlige Haves Kystbeboeres 
Opmærksomhed paa sig. Og dette er ikke saa 
forunderligt; thi, til Trods for sin Ubetydelighed, 
spiller jo Lodden en saa betydelig Rolle 1 
enkelte Nationers Økonomi, idet dens tilfældige 
Udebliven et eller andet Aar, bringer dem md 
i Kriser af den alvorligste Beskaffenhed. Som 
bekjendt betinges vort storefinmarkskeTorske- 
fiskeri, der saaledes baade med Rette og 
Urette kaldes Loddefiskeri, af Loddens Tilstede- 
komst. — Det samme er Tilfældet med de paa 
New-Foundlands-Banken stedfindende og af 
flere Nationer drevne 'Torskefiskerier. — Qgsaa 
Islands og Grønlands Kyster besøges af 
denne lille, mellem 13 og 18 em. lange Fisk, 
og disse Kysters Beboere, der ved en barsk og 
umedgjørlig Natur er blevet fremmede for vore 
forholdsvis epikuræiske Fordringer, tager Lod- 
den endog god nok som Føde, dels i raa Til- 
stand, dels i tørret. Paa en normal novsk Næse 
har Lodden altid indvirket 1 saadan Retning, 
at den ikke har kunnet opnaa Godkjendelse som 
national Kost. 
Loddens egentlige Hjem er Havet mellem 
Spitsbergen, Grønland, Island og Jan 
