Fra det yderste Østen. 
Rejsebreve fra Leonhard Stejneger. 
II. 
Andre fjorten Dage i Kamtschatka. 
Det er, som om Kamtschatka aldeles ikke 
Det tantalise- 
rer ham med Forespejling af de sjeldneste og 
vil gjøre Naturforskeren tillags. 
interessanteste Dyr og Planter, som det lægger 
ham alle mulige Hindringer i Vejen for at naa. 
Jeg havde listeligt udtænkt, at jeg for at 
undgaa Myggene og samtidigt faa godt af de 
gjennemrejsende Trækfugle skulde tage derover 
saa tidligt som muligt, men jeg kom omtrentlig 
lige daarligt fra det som forrige Gang: istedet- 
for Myg fandt jeg nemlig 2 til 3 Meter Sne 
Hele Petropaulski laa skjult dybt 
nede mellem Snefonnerne, og de tarvelige Gader 
paa Marken! 
var omdannede til trange Smug med høje Sne- 
Imidlertid 
den varmeste Sol fra en skyfri Himmel og my- 
vægge paa begge Sider. skinnede 
gede Sneen ud paa Dagen, saa at al Tanke 
Den 
eneste Maade at komme frem paa var med 
Hundeslæde. 
et mægtigt Bjørneskind over og forspændt med 
ti til tolv Hunle, 
med de 
paa at bevæge sig tilfods maatte opgives. 
En prægtigt bemalet Slæde med 
hvis Sæletøj var udstyret 
russiske Farver og de amerikanske 
Stjerner og Striber, stod altid færdigt udenfor 
Døren. 
man sig blot i Slæden, og nu gik det rygende 
og Skrig 
skrrrrr . . . 4 og ,kakå*" — for det er med 
Skulde man mnogetsteds hen, kastede 
fygende under Førerens lydelige 
Stemmen alene, at han styrer sit ejendommelige 
Forspand -— opover Bakke og nedover Bakke 
i aandeløst Firsprang.*) 
Det er imidlertid selvsagt, at jeg, uagtet 
Vildtet lod sig komme nærmere af Hundene 
end af Jægeren tilfods, dog kun i meget ringe 
Grad kunde gjøre Brug af dette Befordrings- 
middel, og ialmindelighed havde jeg derfor kun 
de første Morgentimer tilovers for Jagten, før 
Solen havde faaet Bugt med den om Natten 
*) Da jeg har gjort de herværende Hunde og Hun- 
«dens Anvendelse i Almindelighed som Slædedyr 
til Gjenstand for en særskilt Opsats, skal jeg 
paa dette Sted ikke gaa nærmere ind paa dette 
interessante Emne. 
dannede Skare; for naar jeg henimod Kl. 9 
eller 10 vendte tilbage, havde jeg den største 
Besværlighed med at arbejde mig frem i den 
dybe Sne, hvori jeg med hvert Skridt sank 
tilknæs og stundom til helt op paa Livet. 
Som nu denne Snemasse altsaa laa her i 
Slutningen af Mai, kunde Læseren let faa en 
fejlagtig Forestilling om Snefaldet og Vinterens 
Haardhed og Længde i Petropaulski, om jeg 
ikke skynder mig med straks at gjøre opmærk- 
skildrede Forhold er 
ganske ekstraordinære, og at Snefaldet i Begyn- 
som paa, at de ovenfor 
delsen af 1883 var større end mnogensinde i 
Mands Minde. 
Men hvor var saa Trækfuglene? 
Hvor 
Hvor In- 
Planterne? Ja de er natur- 
ligvis snart talte. Talrige Fiskejon (Pandion 
haliaetus), af hvilke 
flere maatte vandre i min Samling, en Koloni 
Lattermaaser (Larus capistratus) og en hel 
Hoben Lærker (Alauda sp.2) var omtrent de 
eneste, jeg forefandt ved Ankomsten, uden at 
sekterne? 
som svævede omkring, 
nævne de forskjellige Sorter Ænder, som jeg 
først paa en senere Udflugt traf paa, men som 
dog var ankomne for længere Tid siden Men 
allerede i de første Dage (15 Mai) traf jeg Lin- 
erlen (Motacilla kamtschatica *), senerehen de 
* Rob. Ridoway skriver til mig, at han paa 
Grundlag af min ifjor nedsendte Samling har 
offentliggjort en liden Opsats, hvori han søger 
at paavise, at denne Art egentlig er identisk 
med M. ocularis Swinh. og amurensis Seeb., idet 
han mener, at førstnævnte, som har graa Ryg 
er Hunnen, medens den anden med sort Ryg, 
. er Hannen. Nelson bragte et Eksemplar, angi- 
velig en Han, men med graa Ryg fra Plover 
Bay, Tschutski Halvøen, men Ridgway mener, 
at Kjønsbestemmelsen beror paa en Vildfarelse. 
Hans- Anskuelse er imidlertid neppe korrekt. 
Hos den herværende Art, hvilken jeg — da jeg 
for Øjeblikket mangler Litteratur til at finde 
ud dens endelige Navn — foreløbig har beteg- 
net som M. kamtschatica Pall. (saaledes navng;i- 
vet af forskjellige Forfattere, uagtet Navnet in- 
tetsteds findes hos Pallas), er Ryggen hos Han- 
nen ganske vist sort og hos Hunnen graa, men 
der er Evidens for, at hos M. ocularis i Tschut- 
ski-Land og Transbaikalien er baade Han og 
Hun graa. Hvordan Forholdet er til M. amuren- 
ss, kan jeg her nu ikke med Bestemthed sige; 
men jeg antager, at Forskjellen fra denne be- 
staar deri, at hos den Strubens sorte Farve 
ikke gaar lige frem til Næbroden, hvad den 
derimod gjør hos baade ocularis og kamtschatica 
