første Træpiplærker (Anthus maculatus, ikke 
agilis, som jeg i mit forrige Brev angav), og 
en Uges Tid senere en enkelt Han af Natter- 
galen (Calliope kamtschatkensis), uden at jeg 
denne Gang fik høre den synge. Dette 
Imidlertid fik 
dog samlet adskillige interessante Arter af 
dog 
var nu alt andet end glædeligt. 
Jeg 
de stationære i Virkeligheden havde jeg 
fuldt op at præparere til sent paa Kvæld hver 
eneste Dag — og at jeg ikke fik Grund til 
at beklage mig over Trækfuglenes Forsinkelse, 
skal jeg senere vise Læseren, idet jeg paa an- 
den Maade fik rigelig Oprejsning for denne 
Skuffelse. 
Og nu Insekterne? Ja, de var naturligvis 
heller ikke overdrevent mange; jeg skal kun 
nævne en Sommerfugl, som sværmede om tal- 
rigt paa de faa Steder, hvor Sneen var føget 
bort, og hvor nu Solen bakede den dampende 
Jord; det var den bekjendte Vanessa wtice 
— den ,brandgule Marihøne*, som vi Gutter 
i Bergen kaldte den — eller en meget nær- 
staaende Form. Men for at ikke en Rejseskisse 
fra Kamtschatka i nogen af sine Kapitler skal 
glemme Myggene, saa lad mig tilføje, at de al- 
lerede saa tidligt som nu fandtes enkeltvis, dels 
siddende halvdøde paa Sneen, dels døsigt fly- 
vende dinkring med sit irriterende ,,surrrrr*. 
Planterne var der, men mestendels — un- 
der Sneen, og da kun nogle faa Flækker var 
snebare, saa blev Resultatet for Herbariet nær- 
mest lig Nul. Kun faa havde endnu vovet sig 
til at. blomstre, blandt hvilke en Corydalis, 
saavidt jeg kan skjønne, med blaaviolette Blom- 
ster, og blandt Skovens Birke viste et enkelt 
Vidjetræ hist og her med sine gule Rakler, 
Gaasunger, at Livet der holdt paa at vaagne 
til fornyet Virksomhed. 
Qg som Landet var bedækket af Sne, saa 
laa endnu en hel Del af Indsøerne bundne af 
Kun Elvene var forstørstedelen 
Havn 
var 
sine Islænker. 
aabne, men Petropaulski's indre 
i fuld Sommerdragt. Andre Forfattere (f. Eks. 
Bolan, Journ. f. Orn. 1880, P. 119) blander 
kamtschatica sammen med japonica, hos hvem 
dog baade Han og Hun er sortryggede, og hos 
hvem  Kinderne er sorte og Hagen, nærmest 
Næbroden, hvid. 3. blackistoni Seebohm, Ibid. 
1883 er intet andet end den gamle fuldt udfar- 
vede Han af M. kamtschatica. 
N 
endnu islagt ved vor Ankomst og gik først op 
kort Tid, før jeg forlod Byen. 
Som venteligt samlede det meste Liv sig 
om de bare Flækker paa Marken og især langs 
Fra de første steg 
Lærkerne jublende ivejret og istemte sin For- 
og paa de aabne Elve. 
aarspris med saadan Kraft og Glæde tiltrods 
for Is og Sne, at Vandreren blev vel tilmode, 
søgte sig ud den tørreste af de brune Tuer og 
drømte om Vaar og Blomster, drømte om det 
sgamle Land* hinsides Kloden, hvor Løvspring 
nu maatte være 1 fuld Gang og Sommeren snart 
forhaanden, hvor idag det hele Folk synger sine 
kjæreste Vaarsange! Nej, idag nænner jeg ikke 
at skyde nogen af Eder, I vingede Sangere, og 
derfor finder du i min Samlingskatalog ingen 
Lærke skudt den 17de Mai! 
Paa Sneen langs Elvekanten hersker et an- 
det Liv. 
Filistere, Prosaikere, 
Ak, det er Maaserne, disse Fuglelivets 
Materialister og Madstræ- 
vere, som støjer og skjændes om hver eneste 
Bid, ret som om de lever for at æde, istedet- 
for at æde for at leve. Har en af dem hentet 
sig ud en fed Fisk, straks opløfter den hele 
Forsamling et Skrig af Misundelse saa ildely- 
dende som kun Brødniddet — her vel rettere 
Fiskeniddet 
lykkelige Fisker maa skyndsomst sluge sit Bytte 
kan den 
frembringe det, og 
helt og holdent med mange Vridninger og Ge- 
bærder uden at faa delikatere sig ordentlig, 
eller ilsomt søge et fjernt Sted, hvor ban mere 
i Ro og Mag kan pleje sin Gourmandise, hvis 
han ikke vil, at hans Nabo skal deltage 1 eller 
helt bemægtige sig hans møjsomt erhvervede 
Maaltid. 
Vaner, saa smukke er de af Form og Farver. 
Men saa hæslige de er af Sind og 
Se for Eksempel hine Lattermaaser, som er 
kommet op at slaas! Egentlig ligner de næsten 
mer Det sorte Ho- 
ved, røde Næb. og røde Ben er Farver, som 
en Terne end en Maase. 
hyppigst findes hos Ternerne, og med disse 
stemmer ogsaa mest baade deres gjennemtræn- 
gende Skrig og den lette, yndige Flugt. I sin 
Heftighed overser de ganske en stor sortrygget 
Maase*), som kommer nærmere og nu med 
*) Foreløbigt har jeg paa Grund af Findestedet 
mistænkt den for at være L. cachinnans Pall. 
Men denne siges at have smukt eitrongule Fød- 
der, samt Mundvik og den nøgne Øjering oran- 
gegule, medens min Fugl har Fødderne violet- 
