djærve Hug af sit mægtige Næb driver de stri- 
dende fra hinanden og bemægtiger sig Kampens 
Gjenstand. 
Men hvad er 
det for en stor 
Fugl, som der sæn- 
ker sig ned mel- 
lem de andre, og 
mod hvem selv de = 
store Maaser ser E 
ud som Dværge? 
De tager dog ikke 
større Notis af ham 
end af enhver ny- 
kommende 
kurrent; 
sesafet hæst, avind- 
sygt Skrig, hvor- 
paa de igjen ven- 
der tilbage til sin 
indbyrdes Kiv og 
Trætte; 
kongelige Fugl væl- 
ger sin Plads afsi- 
des og bryder sig 
ikke om Pakkets 
cus*) (Pall.) Kjæmpen blandt Ørnene. 
* 
— 
Kon- 
han hil- 
| 
thi 
den 
nu betragte den nøjere, saa faar vi bruge Kik- 
kerten, for den Slags holder ikke af at blive 
taget 1 for nært Øjesyn; det kunde blive det 
sidste, saa af 
den. 
vi 
Ubevægelig 
sidder den paa Is- 
kanten og stirrer 
ned 1i den lang- 
somt forbiglidende 
Elv, medens det 
blakgule Øje be- 
gjærligt udspejder 
Dybet, ikke 
en frygtsom ,,Go- 
lets" (Ørret) skal 
komme nær 
om 
nok. 
Men nej, det gaar 
daarligt med Fi- 
sket, det er for 
koldt endnu, og 
Kamtschatka, som 
ellers paa denne Tid 
vrimler af alleslags 
Laksarter, nøder 
iaar sine Børn fore- 
løbig til en ufri- 
Ve === 
J 
ne ung; pe en 
N E== 
villig Diæt, Kjæm- 
rødligt kjødfarvede, Mundviken bleggul og Øje- 
ringen rødlig violet-graa. Det er en Form mel- 
lem L. argentatus Og marinus, nærmere denne 
sidste, men ikke fuldt saa mørk Mantel og med 
svagere Næb end begge disse Arter, idet dets 
største Højde foran Næseborene er betydeligt 
mindre end Afstanden fra disses Fremkant til 
Næbspidsen. 
Skulde man ordret gjengive disse to Navne med 
den Modsætning, de indeholder til de nærbe- 
slægtede , Hav*ørne, saa maatte det blive ,,Ocean- 
ørn". Intet kan imidlertid være mere bagvendt, 
for denne Ørn er mere bundet til Elve og Ind- 
sjøer, til Indlandet i det hele, end Havørnene. 
Navngivningen beror rimeligvis paa, at Pallas 
misforstod Steller's Angivelser derhen, at det 
var denne Årt, som saa hyppigt forekom paa 
Berings-øen, medens Steller mente Haliacctus 
leucocephalus, den amerikanske hvidhovede Hav- 
ørn, hvad jeg nærmere har paavist og begrun- 
peørnen løfter sine 
Selskab. Det er : 
Kamtschatkas 
prægtige, hvidar- be = 
mede Sjø-ørn, Tha- %, 
lassaetus — pelagi- EG 
Vil vi 
=== i hvidarmede*) Vin- 
ger og svæver nu, 
først med langsomme, senere hurtigere og hur- 
tigere Slag op mod Skoven for at se, om ikke en 
uforsigtig Hare, hvoraf der har været en Mængde 
ivinter, skulde afgive en passende Frokost. 
det i min oftere citerede foreløbige Rapport til 
Smithsonian Institution. Kamtschatkas Kjæmpe- 
ørn frembyder tilstrækkeligt af strukturelle og 
anatomiske Fjendommeligheder, der retfærdig- 
gjør dens generelle Adskillelse fra Slægten Ha- 
liaeetus. Saaledes har den en kileformigt til- 
spidset Hale med to Styrfjær mere, ved Siden 
af mange andre Forskjelligheder. Slægten Tha- 
lassaetus er næsten ligesaa forskjellig fra Ha- 
liaeetus, som denne er fra Aquila. 
*) Ofte, men ganske fejlagtigt kaldt ,den hvidskul- 
drede Havørn*. Skuldrene er nemlig ikke hvide, 
kun Fremranden af Vingen mellem Skuldrene 
og Svingfjærene. Skulderfjærene selv er sort- 
brune. 
