19 
lige Ligninger, et Thema, vi oftere har nævnt, 
Den udstrakte 
Klasse af Ligninger, hvis Opløsning han her 
at han beskjæftigede sig med. 
gav, har man siden givet Navnet ,de Abelske.* 
Imidlertid havde han bemærket, at han ikke 
længer var alene paa de elliptiske Funktioners 
Gebet. 
Jacobi, var kommet ham i Forkjøbet ved 
En ung og meget fremragende Tysker, 
Offentliggjørelsen af en vigtig Sætning vedrø- 
rende den saakaldte Transformation af de ellip- 
Da dette kom Abel for Øje, 
havde han allerede i sin da fuldførte , Recher- 
ches* behandlet Transformationstheorien med en 
tiske Funktioner. 
ulige større Fuldstændighed. Nu skrev han i 
en Fart en ny Åfhandling, hvori han behandlede 
det samme Problem med endnu langt højere 
Grad af Almindelighed, og hvori hans Over- 
legenhed paa det klareste traadte frem. 
Hans Ry begyndte nu lidt efter lidt at 
sprede sig i Udlandet; men endnu havde han 
intet hørt om sin Pariserafhandling, der indeholdt 
hans store Theorem. I en kort Opsats behand- 
lede han derfor et Undertilfælde heraf, og her- 
igjennem fik altsaa den mathematiske Verden 
den første Idé 
Overalt fremkaldtes den højeste Beundring, 
om hans vigtigste Opdagelse. 
og 
en tilføjet Note, med Henvisning til Pariseraf- 
handlingen, blev den første Anledning til, at 
denne, dog først længe efter Abels- Død, blev 
fundet frem igjen og offentliggjort. 
Abel havde ønsket at skrive et Verk over 
Da det imidlertid 
ikke lykkedes ham at faa Forlægger, skrev han 
de elliptiske Funktioner. 
i Løbet af Høsten trods sin Sygdom sin sidste 
store, men desværre ufuldførte Afhandling: ,Om- 
rids af en Theori for de elliptiske Funktioner.* 
Ved Juletider 1828 rejste han paa Besøg til 
Frolands Jernværk, hvor hans Kjæreste var an- 
hos Ejeren Hr. Smith. 
Han var daarlig klædt til Rejsen, heder det, og 
Imidlertid slog 
han det med sin sædvanlige Livlighed bort i 
sat som Guvernante 
saa syg ud, da han kom frem. 
Spøg, naar man talte til ham om hans Helbred. 
Dog synes det, som om han har havt en Anelse 
om sin Tilstand, og noget, som da trykkede ham, 
var Pariserafhandlingens Skjæbne. Under disse 
Forhold nedskrev han den sjette Januar 1829, 
for dog at redde det vigtigste, sit store Theo- 
rem, og sluttede med de Ord: 
»Jeg foresætter mig ved en anden Liejlig- 
af dette 
Theorem, som skal kaste Lys over de Funktio- 
hed at udvikle talrige Anvendelser 
ners Natur, som det gjælder.* 
Dette er den berømteste af alle hans Af- 
Paa to Sider stod der 
Aarhundredets vigtigste mathematiske Opdagelse; 
men Løftet i Slutningsordene skulde han aldrig 
To Dage efter fik han Blodspytning 
og maatte gaa tilsengs. 
handlinger. nedskrevet 
faa opfylde. 
Sygdommen gik over 
til Tæring. Under sit tre Maaneder lange Sy- 
geleje plejedes han paa det bedste af sin Kjæ- 
reste og Husets Familie. 
Først nu, medens han laa paa Dødslejet, be- 
Ryg- 
tet om den uværdige Trang, hvori han levede, 
havde naaet til Udlandet til de Mænd, som be- 
Crelle arbejdede 
gyndte der at aabne sig lysere Udsigter. 
gyndte at indse hans Værd. 
paa at faa ham kaldet som Professor til Berlin, 
og han understøttedes heri af indflydelsesrige 
Mænd som Gauss og Humboldt. Men ogsaa 
paa andre Kanter var man virksom. Franske 
Akademikere indgik til ,Kongen af Sverige* 
med en Skrivelse for at udvirke, at Abel blev 
kaldt til Stockholm. 
heraf begyndte ogsaa tilslut den norske Regje- 
Sandsynligvis som Følge 
ring at indse, at noget maatte gjøres. 
Men alt skulde Kun 
nogle foreløbige Efterretninger om, hvad der var 
Den 6te April 1829 døde 
han, 26'/, Aar gammel. 
komme for sent. 
igjære, naaede Abel. 
Faa Dage efter kom Brev fra Crelle med 
Forespørgsel, om han vilde modtage Professora- 
tet i Berlin. Kort efter skrev ogsaa Stathol- 
deren, Grev Platen til Prins Oscar: =, Den 
fortjente Abel har sluttet sin Bane, just i det 
Øjeblik, da jeg haabede at kunne efterkomme 
Deres Kongelige Høiheds for ham saa opmun- 
trende Ønske.* 
* * 
k 
Abels Død fremkaldte den største Sorg 
Af de 
mange Udtalelser herom vil vi kun citere den 
overalt blandt Europas Mathematikere. 
Nekrolog, som Crelle skrev i sin Journal. Det 
hed her: 
Alle Abels Arbejder bærer Præget af et 
Skarpsind og en Aandens Styrke, der var over- 
ordentlig og ofte i Sandhed forbausende, selv 
Han 
trængte saa at sige lige til Tingenes Bund med 
uden Hensyn til Forfatterens Ungdom. 
en Kraft, som syntes uimodstaaelig, han greb 
