samle Enkelthederne under et mere omfattende 
Blik. 
fleste manglede det solide Grundlag og filosofe- 
Meningen var god, men mange, ja de 
Da var 
det at Oken kom med sine Fantasterier*) og 
Nus van Esenbeck med sit System**). Af nor- 
diske Forfattere har Agardh en Del af denne 
EE 
rede uden noget empirisk Støttepunkt. 
Retning inde 
Den sidste i 
Hilaire. 
paa de forskjellige Jordperioders klimatiske For- 
Rækken Geoffroy St. 
Han fæstede især OQpmærksomheden 
er 
skjelligheder. 
Hvad der Periode 
er en udpræget Forkjærlighed for Filosofemer 
karakteriserer denne 
og Forsømmelse af Empiri. 
Dog maa her 
undtages de egentlige Ledere og især Lamarck. 
Det var ogsaa her Efterlignerne, der, som al- 
tid, ikke 
Egenskaber, men trolig kopierer og udvikler 
kan naa MHøvdingernes udmærkede 
deres svage Sider. 
*) Oken fandt som bekjendt ud, at Tallet paa alle 
Plantearter var 66666, hverken mere eller min- 
dre. Han mente endvidere, at ikke alene de 
lavere, men ogsaa de højere Dyr oprindelig var 
fremkomne af Æg. 
Nus van Esenbeck har, foruden det uorganiske 
Rige, opstillet 4 Riger eller Klasser af Natur- 
legemer: 
1) Paddehattene udgjør det nordlige eller jor- 
diske System; de tilhører Nordpolen og stræber 
til Jorden, til Hwile, tilbage til Søvn og Død; 
de er Drømme, højere Qrganismers drømmelig- 
nende Billeder. De betegnes ved en enkelt 
Polaritet + --. 
2) Planterne danner det sydlige eller Solsyste- 
met. De udgaar i Grene og er selv Grene af 
Jorden; de stræber mod Dagen og Lyset, som 
udgjør deres Sjæl, og kjæmper for legemlig 
Uforgjængelighed. De stræber ud i Jordaltet 
og vinder ikke tilbage i sig selv. De lever 
uden Hensyn paa sig selv, er levende uden Liv. 
De udtrykker en højere Polaritet + —+ —. 
3) Dyrene danner det peripheriske eller mid- 
natlige System. Efter Legemerne er de fri og 
bevæger sig; men deres Intelligents sover. Deres 
Polaritet betegnes ved + —- —- +- 
4) Mennesket udgjør det centrale eller Middags- 
systemet og fremstiller Fornuftigheden opvakt 
og fri. Dets Polaritet udtrykkes ved + — 
> ur ==. 
C. A. Apardh ,Lehrbuch der Botanik* Pg.9. 
X**) Se flere Steder i ovenanførte Lærebog. 
22 
« Navne, som Cuvier, Baér, 
Den foregaaende Periodes Mangel paa 
empirisk Forskning hævnede sig selv, da atter 
et Omslag indtraadte. 
Nu var det Cuvier, som, udrustet med 
en uhyre Masse Erfaringer og lagttagelser, pro- 
testerede mod hin som oftest meget uklare filo- 
Det afgjørende Slag førtes 
mellem. ham og Geoffroy St. Hilaire i Pariser- 
akademiet 22de Februar 1830. 
sofiske Retning. 
Ligeoverfor Cuviers store Mængde af Fakta 
kunde Naturfilosoferne ikke gjøre nogen reel 
Modstand, og snart var de paa vild Flugt — 
den tredie Periode var kommet. 
Ligesom den første Periode væsentlig var 
ydre Empiri, saaledes er denne væsentlig indre 
De forbedrede Mikroskoper gjorde det 
muligt at trænge ind i de fineste Strukturfor- 
Empiri. 
hold; Anatomi og Histologi tog et ubyre Op- 
sving, og denne Poriode er med Rette stolt af 
Sehleiden, Johannes 
Miller og mange andre. 
Cuvier antog en ialfald delvis ny Skabelse 
af Organismer for hver geologisk Periode. Hver 
saadan Periode afløstes gjennem en Katastrofe, 
især da en pludselig og voldsom OQmordning af 
Land og Hav, af den paafølgende. 
Cuviers Definition af Art lyder saaledes: 
En Art er ,Samlingen af alle de orga- 
niske Legemer, som fødes af hinanden eller af 
fælles Forældre, og af alle dem, som ligner 
dem saa meget, som de ligner hinanden ind- 
byrdes.* (Gregers Wads Oversættelse). 
Men han blev ikke staaende ved dette; 
han definerer ogsaa Afarten saaledes, at de 
organiske Legemer, som ikke er forskjellige fra 
en Art uden i uvæsentlige Egenskaber, danner 
en Afart. Nu stak imidlertid Vanskeligheden 1 
at afgjøre, hvad der skal ansees for væsentlig 
og uvæsentlig Egenskab, og i hvilken Grad to 
levende Væsener skal kunne variere for at danne 
Afart eller en ny Art. 
nitionens Svagheder og søgte ved Tillægsbe- 
Han 
turde ikke paastaa, at Individer af forskjellig 
Art ikke kunde frembringe frugtbart Afkom, 
derimod, siger han, er det vist, at Individer af 
Han indsaa ogsaa selv Defi- 
stemmelser nærmere at begrændse Arten. 
en og samme Art, hvor forskjellig de end er, 
kan parre sig. 
