Først langt senere fremtraadte Bevægelsen 
bestemt i Zoologi og Botanik. Det hvorom 
Nutidens, i Opposition til Cuviers Anskuelser 
staaende Forskere samler sig, er den paany frem- 
satte Descendenstheori og Selections- 
theorien. 
Allerede Gøthe og især Lamarck har frem- 
sat denne Theori. Som Aarsag til Organismer- 
nes Forskjelligheder og gradvise Forandringer 
satte Lamarck den organiske Naturs fortsatte 
Udvikling 
(nyttige Organer udvikles, unyttige forkrøbler), 
og de forandrede Livsbetingelser 
Geoffroy St. Hilaire en almindelig lagt Bygge- 
plan for den hele Natur. Den nyere Descen- 
denstheori holder sig i det hovedsagelige til 
Lamarcks, men afviger fra den i enkelte Punk- 
ter og navnlig deri, at den inderlig har for- 
sig 
Denne lærer, at Aarsagerne til Organismernes 
bundet med Darwins  Selectionstheori. 
gradvise Forandringer er ,det naturlige Udvalg* 
og ,» Kampen for Tilværelsen*. 
Darwins Tankegang er i Korthed denne: 
I Naturen kun Plads et be- 
grændset Antal Individer, og mellem de sam- 
er der for 
tidig levende Individer hersker der en stadig 
Konkurrenece. 
Ligesom nu Mennesket ved Husdyrene og Kul- 
turplanterne udvælger til Stamdyr eller Stam- 
planter dem, som i højest Grad besidder de 
for Mennesket nyttige Egenskaber, saaledes gaar 
det ogsaa til i Naturen: kun de Dyr eller Plan 
ter, som i højest Grad besidder Fgenskaber, 
der gjør dem levedygtige, naar den Udvikling, 
at de kan forplante sig. Deres fortrinlige 
Egenskaber gaar da over paa nogle af Afkom- 
met, og disse forplanter Slægten videre, de an- 
dre mindre godt udrustede gaar tilgrunde i 
Kampen. Som Følge heraf udvikles altid nye 
Egenskaber mere og mere, der dannes Racer, 
Varieteter, Afarter, Arter o. s. v. 
Det sidste sammenfattes i Loven for År- 
velighed, ifølge hvilken enhver Organisme for- 
planter paa sine Efterkommere ikke alene de 
arvede, men ogsaa de af den selv under dens 
Levetid nyerhvervede Egenskaber. 
For 
bestandigt, den er kun et Gjennemgangsled for 
Darwinismen er altsaa Arten intet 
videregaaende Forandringer. 
imidlertid 
maa tage tilstrækkelig Tid i Beslag. 
Disse Overgange 
sker særdeles langsomt; men man 
Nærmere 
24 
at gaa ind paa denne Retning vilde her føre | 
Vi skal derfor 
kort Redegjørelse for Begreberne om Art. 
os for langt. gaa over til en 
Allerede under den nu givne historiske 
Oversigt er der lejlighedsvis talt om Artsbe- 
Da Linné's Definition af Art citeredes, 
paavistes;, hvorledes denne Definition slet ikke 
grebet. 
gav noget Holdepunkt for den praktiske Be- 
Den Cuvierske Definition 
tager mere Hensyn til det praktiske; men og- - 
stemmelse af Arten. 
saa her bliver det vanskeligt i Praksis at sige, 
hvad der skal ansees for hørende til samme 
Art. skal be- 
stemme, om en Del Individer danner en Art, 
Det er jo umuligt, naar man 
da at undersøge deres genealogiske Forhold, 
ligesom Forsøg gaaende ud paa at afgjøre deres 
Evne til med hinanden at frembringe frugtbart 
Man bli- 
ver i Praksis aldeles overvejende nødt til at 
Afkom i Regelen ogsaa maa sløjfes. 
sammenligne Kjendemærkerne; men her ved en- 
hver, som har beskjæftiget sig med denne Ting, 
hvor svært selv dette Arbejde mangengang er. 
Allerede Baér klager herover. Der er ingen 
Enighed om, hvad der skal ansees for væsent- 
lige og uvæsentlige Kjendemærker. Han næv- 
ner som Eksempel, at man regner Dog og 
Vindspiller til samme Art, men sondrer Kat- 
tene efter Hudens Tegninger, og det uagtet 
ingen har forsøgt Parring mellem Jaguar og 
Panter. 
Jeg har nævnt den Linneiske og Cuvierske 
Definition af Art, fordi der om disse to samler 
sig en stor Gruppe andre Definitioner; som dog 
væsentlig gaar ud paa det samme. Man kan 
med Baér samle dem i 3 Afdelinger: 
1) Der er saa mange Arter, som der fra 
Begyndelsen af er skabt. Denne giver intet 
Holdepunkt i Praksis; om dens Theori 
ikke godt disputeres, da den er saa aldeles 
kan 
spekulativ. 
2) Hvad der gjensidig kan befrugte hin- 
anden danner en Art. Denne er næsten ubru- 
gelig i Praksis. Dens Theori modbevises af de 
talrige Bastarder. 
9) Alle i 
samstemmende 
de værsentlige Kjendemærker 
Am Ol 
Praksis er det overladt til "den enkelte Forskers 
Individer danner en 
Takt at afgjøre, hvad der skal ansees for svæ- 
Bevis for 
(Forts.) 
sentligt og hvad for uvæsentligt. 
dens theoretiske Berettigelse mangler. 
