Lidt om ,.Sø-Ormen* eller ,Sø-Slangen.* 
Som Naturforsker er det oftere faldet i min 
(ligesom i mange andres) Lod at blive stillet 
ligeoverfor det Spørgsmaal: ,Tror De paa Sø- 
Ormen?* 
Sandsynligvis vil alle være enige 1, at 
det er lettere at stille dette Spørgsmaal, end at 
besvare det, eller ialfald fyldestgjørende at be- 
grunde enten den ene eller den anden Mening, 
som man nu kan have. Det korrekteste Svar 
vil derfor vistnok være det, som gamle Rathke 
plejede at give, naar han blev spurgt om no- 
Set, han ikke paa Stedet kunde besvare: , Vis 
mig Dyret*, sagde han, og jeg skal derfor vel 
vogte mig for at garantere dette Væsens Til- 
værelse eller Ikke-Tilværelse. Imidlertid er der 
dog 2 Ting, som forekommer mig at fortjene 
Overvejelse i denne Sag. 
For det første kan vi paastaa med saa 
høj Grad af Sandsynlighed, at det grændser til 
Fiske saavelsom af lavere Dyr, store og smaa, 
om hvis Tilværelse og sande Natur vi knapt 
endnu kan have noget Begreb, og som undgaar 
vore Ffterstræbelser, enten fordi de forekommer 
saa sparsomt, at det blot ved særegne og sjeld- 
ne Tilfælder falder i vor Lod at erholde et 
Eksemplar til Undersøgelse, eller fordi de bebor 
Dybder af Havet, hvor vore længste Liner, eller 
Nutidens sindrigste Trawl-Apparater intet for- 
maar at udrette. 
Men fra og til falder dog et eller andet af 
disse ukjendte Former i vore Hænder. Jeg skal 
blot minde om et Tilfælde, det sidste og ikke 
mindst mærkelige. Sommeren 1882 optoges fra 
1100 Favnes Dyb mellem Canarerne og Ma- 
rokko en Fisk af den sælsomste Bygning, der 
trodser alle vore Begreber om et normalt For- 
hold mellem Hoved og Krop. Den var kulsort, 
omtr. 18 Tommer lang, med et uhyre Svælg, der 
gik langt bagenfor Hovedet, idet Kjæverne var 
over 3 Gange længere. end selve Craniet, hvor- 
efter fulgte en lang, men ubetydelig Krop og 
FEurypharynæ pelecanoides. 
positiv Vished, at der ikke eksisterer nogen Sø- 
Orm eller Sø-Slange i den Forstand, hvormed 
vi ellers forbinder Tanken om et langstrakt, kry- 
bende eller svømmende Krybdyr. De faa Med- 
lemmer af Reptiliernes Dyreklasse, der bebor 
Havet, er alle lungeaandende, og maa idelig, 
ligesom Hvalerne, op i Vandskorpen for at aan- 
de. Dette er Tilfældet saavel med Hav-Skildpad- 
derne, som med de talrige, men smaa (højst 5 Fod 
lange) Hav-Slanger, og med det eneste Firben, 
der er Havbeboer, nemlig Amblyrhynchus cri- 
status paa Galapagos Øerne; denne sænker sig end- 
og neppe synderligt under Vandfladen. En ,,Sø- 
Slange* med betydelige Dimensioner vilde derfor 
ligesaa lidt, som nogen Hval, i Aarhundreder 
have undgaaet at blive iagttaget eller efterstræbt, 
naar den befandt sig oppe for at aande, og til 
et gjælleaandende Hav-Reptil (eller et Amphi- 
bium) har man ingen Analogi i den nulevende 
Dyreskabning. 
For det andet. Der findes utvivlsomt i 
Havets Dyb en hel Række af Dyreformer, af 
Hale. Øjnene var smaa, og sad saa langt ned 
mod Mundranden, at den utvivlsomt har maattet 
kunnet kige sig selv helt ned i Struben. Dens 
videnskabelige Navn var Eurypharynx peleca- 
noides, da dens Hoved viste en saa paafaldende 
Lighed med Hovedet hos den Fugl, hvis mest 
iøjnefaldende Karakter er den dybe Pose under 
Svælget. 
Eurypharynæ var totalt ubekjendt, og dens 
Slægt og Familieforholde ganske indhyllede i 
Dunkelbhed. Og dog har den vist sig at have 
Slægtninge, der, ligesom den selv, havde lige 
indtil det allersidste Aar undgaaet at blive he- 
skuet af et menneskeligt Øje. En Fiskerbaad 
fra Nord-Amerika, udrustet med Nutidens nyeste 
Opfindelser paa Dybvands-Undersøgelsernes Om- 
raade, bragte nemlig i September 1883 for Iy- 
set 5 lignende Fiske, tilhørende en anden Slægt 
og Art, der af de nordamerikanske Ichthyologer 
benævnedes Gastrostomus batrdi, efter Nord- 
Amerikas første Autoritet paa Piscikulturens 
OQmraade. De var næsten I Alen lange, men 
